Справа № 140/18945/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/18945/23 пров. № А/857/6687/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.02.2024р. в адміністративній справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, що здійснює підготовку поліцейських (суддя суду І інстанції: Волдінер Ф.А., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16.02.2024р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

05.07.2023р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач Національна академія внутрішніх справ /НАВС/ звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 вартість витрат, пов`язаних із утриманням у навчальному закладі, в розмірі 91983 грн. 26 коп., а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені судові витрати в розмірі 2684 грн. сплаченого судового збору (а.с.1-3).

Ухвалою суду від 07.07.2023р. вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами (а.с.53 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16.02.2024р.заявлений позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь НАВС вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, у сумі 91 983,26 грн. (а.с.112-114).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявленого позову (а.с.118-123).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що відповідачу не вручено у встановленому законодавством порядку повідомлення про необхідність відшкодування витрат із зазначенням розміру таких. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами дійсний розмір витрат, що стягуються.

При цьому, саме із відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення позивача із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Враховуючи, що позивачем не вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про розмір витрат, які є предметом стягнення у цій справі, із вказанням пропозиції добровільного відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі або відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати чи інші обставини, які могли б свідчити про доведення чи спроби доведення до відповідача інформації щодо розміру витрат та можливості їх добровільного відшкодування, тому в позивача відсутні законні підстави для звернення до суду з адміністративним позовом про стягнення таких витрат.

Окрім цього, звільнення зі служби в поліції через форс-мажорні обставини не означає припинення відповідачем військової служби та дотримання конституційного обов`язку.

Також апелянт зазначив, що він після закінченню навчання з 05.07.2021р. по 06.06.2023р. проходив службу в поліції, тобто, після закінчення навчального закладу (НАВС) проходив службу протягом 2 років, що не враховано позивачем та судом при розрахунку узагальнюючої суми відшкодування. При цьому, звільнення ОСОБА_1 за його рапортом за власним бажанням стороною контракту, а саме ГУ НП у Волинській обл., здійснено із порушенням норм законодавства.

Позивачем НАВС скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.141-155).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідно до наказу т.в.о. ректора НАВС № 114 о/с від 23.07.2017р. ОСОБА_1 зарахований з 14.08.2017р. курсантом першого курсу денної форми навчання для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра за державним замовленням з проходженням табірного збору навчально-наукового інституту № 1 за спеціальністю «Право» спеціалізація «Кримінальна поліція» (а.с.5).

Відповідач ОСОБА_1 навчався у НАВС відповідно до умов контракту про здобуття освіти у вищому навчальному закладах із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (Національній академії внутрішніх справ) № 2017/249 від 20.11.2017р. (а.с.6 і на звороті).

Згідно з умовами п.2.3.4 вказаного контракту відповідач зобов`язувався після закінчення навчання прибути до місця призначення в строк, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою.

Водночас, пунктом 2.3.5 цього контракту передбачено, що у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання, відповідач зобов`язувався відшкодувати Міністерству внутрішніх справ /МВС/ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, вiдповiдно до п.4 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію».

У період навчання з 14.08.2017р. по 05.07.2021р. відповідно до умов контракту відповідач перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням, медичним забезпеченням та житлом із наданням комунальних послуг.

Відповідно до наказу НАВС № 689 від 05.07.2021р. ОСОБА_1 присуджено ступінь вищої освіти бакалавр за спеціальністю »Право» та видано диплом бакалавра.

Після закінчення навчання позивача направлено для подальшого проходження служби до комплектуючого підрозділу.

11.06.2023р. на адресу НАВС надійшов лист від ГУ НП у Волинській обл. № 1550/102/05/12/1-2023 від 08.06.2023р. про направлення матеріалів щодо звільнення ОСОБА_1 (а.с.8).

Згідно наказу ГУ НП у Волинській обл. № 236 о/с від 05.06.2023р. ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням на підставі поданого рапорту від 02.06.2023р. (а.с.9-11).

Отже, відповідач звільнений зі служби в поліції до відпрацювання трирічного терміну після закінчення навчання у НАВС.

Відповідно до довідки від 05.07.2021р. про вартість витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ та довідки-коригування від 14.06.2023р. про розрахунок фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , сума витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у НАВС з 14.08.2017р. по 05.07.2021р. становить 91983 грн. 26 коп. (а.с.15, 16).

Згідно акту відмови від письмового ознайомлення з повідомленням про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі, відповідач ОСОБА_1 отримав 06.06.2023р. повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі, в якому зазначено про те, що він протягом 30 діб з моменту отримання цього повідомлення зобов`язаний відшкодувати МВС України, в особі НАВС, вказані витрати в повному розмірі за весь період навчання. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат (не відшкодування протягом 30 діб), таке відшкодування буде здійснюватися в судовому порядку (а.с.12-13).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що по причині звільнення відповідача зі служби з поліції до спливу трьох років після закінчення вищого навчального закладу в останнього виник обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Право звернення до суду із розглядуваним позовом виникає лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати і може бути реалізовано протягом одного місяця від такої відмови.

Позивач здійснив розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у навчальному закладі; визначив узагальнену суму відшкодування, а також надав відповідачу час на добровільне відшкодування таких витрат. Оскільки відповідачем у добровільному порядку відшкодування витрат, пов`язаних з її утриманням у вищому навчальному закладі, не проведено, тому заявлений позов є обґрунтованим та підставним.

При цьому суд зауважив, що про обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у закладі, у разі звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу, відповідач був обізнаний під час підписання контракту.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача вартості витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку ч.4 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» та згідно Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних із утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затв. постановою КМ України № 261 від 12.04.2017р.

Відповідно до ч.ч.4 і 5 ст.74 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, визначений Порядком відшкодування особами витрат, пов`язаних із утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затв. постановою КМ України № 261 від 12.04.2017р.

Зокрема, відповідно до п.5 вказаного Порядку після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.

Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.

Згідно з п.8 зазначеного Порядку у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

Наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України № 419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007р. затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, по причині звільнення відповідача зі служби з поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу в ОСОБА_1 виник обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Також ОСОБА_1 був обізнаний щодо наявності у нього обов`язку із відшкодування витрат за навчання у навчальному закладі у разі дострокового звільнення зі служби в поліції.

Водночас, право на звернення до суду в позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні аналогічних за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30.09.2019р. у справі № 340/685/19, від 10.10.2019р. у справі № 140/721/19 та від 28.05.2021р. у справі № 320/7233/19.

Відтак, ураховуючи наведене нормативне регулювання та праворозуміння, правильне вирішення спору у справах з подібними правовідносинами залежить від того, чи було курсанта (поліцейського) ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати.

Саме із відмовою курсанта (поліцейського) добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення вищого навчального закладу, у якому навчалася особа, із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Отож, із цільового тлумачення наведених правових норм слідує, що у вимірі спірних правовідносин НАВС була зобов`язана після отримання наказу про звільнення позивача зі служби в поліції здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з його утриманням у цьому навчальному закладі, ознайомити безпосередньо, через керівника органу поліції або шляхом скерування поштою такого розрахунку, а також обов`язково надати йому час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного НАВС строку добровільного відшкодування, остання могла звернутися до суду.

Матеріалами справи стверджується виконання зі сторони позивача вказаних вимог, при цьому згідно акту відмови від письмового ознайомлення з повідомленням про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі, відповідач ОСОБА_1 отримав 06.06.2023р. повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі, в якому зазначено про те, що він протягом 30 діб з моменту отримання цього повідомлення зобов`язаний відшкодувати МВС України, в особі НАВС, вказані витрати в повному розмірі за весь період навчання. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат (не відшкодування протягом 30 діб), таке відшкодування буде здійснюватися в судовому порядку.

Станом на момент звернення НАВС до суду із розглядуваним позовом доказів відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідачем не представлено.

Таким чином, оскільки доказів добровільного відшкодування суми витрат на утримання відповідача у НАВС під час судового розгляду не представлено, тому у відповідності до ч.ч.4 і 5 ст.74 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію» та п.8 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних із утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затв. постановою КМ України № 261 від 12.04.2017р., є наявними законні підстави для стягнення таких витрат.

У частині доводів апеляційної скарги про передчасність звернення НАВС до суду із розглядуваним позовом через відсутність чіткого розрахунку суми витрат, пов`язаних із утриманням у навчальному закладі, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п.3 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних із утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затв. постановою КМ України № 261 від 12.04.2017р., відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з:

грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;

оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).

Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.

Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.

Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.

На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.

Згідно довідки про вартість витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС, розмір останніх станом на 05.07.2021р. становив 101154 грн. 78 коп.

Відповідно до повідомлення про зобов`язання відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у начальному закладі, розмір таких витрат не вказаний.

Із змісту довідки-коригування від 14.06.2023р. фактичні витрати, пов`язані із утриманням курсанта ОСОБА_1 у НАВС, склали 91983 грн. 26 коп.

Аналіз вказаних обставин вказує на те, що станом на 05.07.2021р. відповідач був поінформований про суму витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС.

Вказана сума відображена позивачем узагальнено, що відповідає нормам Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затв. наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України № 419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007р.

Обставини уточнення вказаної суми витрат не вплинули на можливість відповідача у добровільному порядку сплатити такі; також з цією метою відповідач не вживав жодних заходів, які б свідчили про його добросовісну поведінку: не звертався із зверненнями до позивача щодо представлення реквізитів для сплати коштів, не вимагав надання детального розрахунку спірних витрат тощо.

Доводи апелянта про те, що в повідомленні про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у начальному закладі, на час його пред`явлення відповідачем не була визначена сума спірного відшкодування колегія суддів відхиляє, оскільки будь-яких зауважень під час пред`явлення цього повідомлення для підпису підписання цієї довідки ОСОБА_1 не заявляв, із відповідним рапортом до керівництва навчального закладу не звертався.

Стосовно правильності проведеного розрахунку суми витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС, колегія суддів зазначає, що будь-яких конкретних доводів щодо допущених помилок апелянтом не наведено; водночас, загальні покликання на допущені порушення діючого законодавства не спростовують представлені позивачем розрахунки і підтверджуючі документи.

Окрім цього, слід ураховувати, що у разі дострокового звільнення зі служби в поліції саме вищий навчальний заклад здійснює розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до правил п.п.2.1., 2.3 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затв. спільним наказом № 419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007р., про що складає відповідні довідки-розрахунки.

Також перевірка під час розгляду цієї справи правильності обсягів споживання позивачем комунальних послуг, оплати таких послуг, застосування тарифів для бюджетних установ виходить за рамки розглядуваного спору, а відтак оцінка вказаних обставин в рамках цієї справи не здійснюється.

За змістом п.2.1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затв. наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України № 419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007р., відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі (далі - ВНЗ), а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.

Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування. Витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами.

Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Витрати на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад визначаються виходячи з фактичних витрат, пов`язаних з оплатою транспортних послуг (вартість квитків, зборів та платежів, постільної білизни тощо).

До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія. Розрахунок здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу: тепла та гарячої води - 0,0134 ГКал.; води та водовідведення - 0,2074 куб.м; електроенергії - 2,56 кВт/г. При проведенні розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований ВНЗ, у відповідному навчальному році.

Відповідно до п.2.3 названого Порядку в разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.

Отже, обов`язок щодо відшкодування витрат (в тому числі отриманого відповідачем грошового забезпечення за період навчання) передбачений законом, виник у відповідача через дострокове звільнення з органів поліції, а порядок такого відшкодування визначений КМ України.

При цьому, за умовами укладеного між НАВС та відповідачем контракту № 2017/249 від 20.11.2017р. останній у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання, зобов`язувався відшкодувати МВС України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, вiдповiдно до п.4 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію»

Тобто, з власноручно підписаного відповідачем контракту від 20.11.2017р. він був обізнаний щодо наявності у нього обов`язку із відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання.

З огляду на викладене, відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, попередньо було передбачено умовами вищевказаного контракту. Тобто, відповідач, підписавши вищезазначений контракт, взяв на себе зобов`язання щодо відшкодування витрат (коштів) державі у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання та був заздалегідь проінформований щодо цього питання.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач звільнений зі служби в поліції до відпрацювання трирічного терміну після закінчення навчання у НАВС.

Станом на момент звернення НАВС до суду із розглядуваним позовом доказів відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідачем не представлено.

Наведені обставини сторонами не оспорюються, доказів протилежного не здобуто під час судового розгляду справи.

Водночас апеляційний суд враховує, що Європейський суд з прав людини /ЄСПЛ/ висловлювався у низці справ щодо обов`язку особи відшкодувати вартість навчання у разі відмови відпрацювати визначену договором кількість років.

Так, у справі «Chitos проти Греції» (рішення від 04.06.2015р., заява № 51637/12) ЄСПЛ зазначав, що заявник не може правомірно стверджувати, що не знав принципу і обсягу зобов`язання, яке він взяв на себе, обравши кар`єру офіцера і військового лікаря. Однією з головних переваг вступу до армії було безкоштовне навчання. Дійсно, збройні сили беруть на себе вартість усього навчання такої особи, сплачують їй платню і надають соціальне забезпечення як кадровому офіцеру. Натомість від офіцера після отримання диплома вимагається взяти на себе зобов`язання служити у відповідному званні певну кількість років.

ЄСПЛ вважає, що накладене на кадрових офіцерів зобов`язання після завершення навчання нести службу протягом певного строку є невід`ємним від покладеного на них завдання. Обчислення строку дії контрактів офіцерів, які отримали освіту коштом армії, і умови розірвання таких контрактів належать до розсуду держави.

Вимога держави повернути кошти, витрачені на навчання офіцерів і військових медиків, а також на їх забезпечення відповідно до потреб, виправдовують заборону розривати контракт протягом певного строку і встановлення відшкодування витрат, яких зазнала держава протягом років навчання. Зобов`язання військових лікарів, які бажають піти у відставку до завершення контракту, сплатити державі певну суму на відшкодування витрат, понесених на їх навчання, цілком виправдовується перевагами, яких не мають цивільні студенти у сфері медицини, зокрема забезпеченим працевлаштуванням, отриманням платні тощо. Сам принцип відкупу років, які залишається відслужити, не становить порушення принципу пропорційності.

У справі «Lazaridis проти Греції» (рішення від 12.01.201р., заява № 61838/14) заявник (лікар, підполковник армії) подав клопотання про його дострокове відрахування з армії. Генеральний штаб армії зобов`язав заявника виплатити державі відшкодування у сумі 121 321,72 євро як компенсацію за дострокове звільнення. Заявник оскаржив таке рішення до суду. Суд відхилив його скаргу, у зв`язку із тим, що заявник, отримавши відповідну освіту, зобов`язався відслужити в армії дев`ятнадцять років і вісімнадцять днів, але він прослужив лише чотирнадцять років, два місяці та шість днів. Заявник оскаржив це рішення національного суду.

ЄСПЛ дійшов висновку, що зобов`язання військових лікарів, які бажали залишити армію до закінчення строку виконання обов`язку, відшкодувати державі витрати, понесені на їх навчання, було цілком виправданим з огляду на привілеї, якими вони користувалися порівняно із цивільними студентами-медиками. Особа, яка вступає на навчання до Військової академії, усвідомлює, що аналогом безкоштовної освіти, винагороди та соціальних переваг, якими користується така особа в силу свого військового статусу, є зобов`язання служити в рядах армії протягом визначеного періоду після закінчення навчання.

Обов`язок офіцерів армії нести службу протягом визначеного періоду після завершення їх підготовки відповідає встановленій меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме за допомогою військових установ особи отримують загальну медичну освіту, відповідну спеціалізацію, а також мають можливість займатися приватною медициною в неробочий час. Таким чином, сам принцип викупу решти років служби не порушує принцип пропорційності.

У справі «Charalambos Pierrakos проти Греції» (рішення від 26.05.202р., заява № 51743/17) суд вказав, що обов`язок медичних працівників, які хотіли б покинути збройні сили держави до закінчення терміну служби, виплачувати державі певні суми відшкодування витрат на навчання є повністю виправданим з урахуванням привілеїв, якими вони користуються в порівнянні зі студентами в галузі цивільної медицини. Особі, яка зараховується на навчання до військового закладу освіти, відомо, що у разі безкоштовного навчання, виплати винагороди за службу та у зв`язку з військовим статусом, вона зобов`язується служити в армії протягом відповідного періоду після закінчення навчання. Такий обов`язок відповідає загальновизнаній меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме військові абітурієнти, які вивчали медицину та здобували відповідну спеціалізацію мали можливість займатися приватною медичною практикою. Таким чином, принцип відшкодування (викупу) решти років служби не порушує принцип пропорційності (дивитись згадувану вище справу «Chitos проти Греції», п.п. 92-100). Ці міркування застосовні і в даному випадку.

У справі «Yanaюэk проти Туреччини» (рішення від 06.01.1993р. заява № 14524/89) щодо права на освіту ЄСПЛ зазначив, що гарантування права на освіту не виключає застосування дисциплінарних стягнень; встановлені обмеження у справі заявника щодо права на освіту у Військовій академії не обмежують його право на освіту у цивільних навчальних закладах. Оскільки в заявника виник борг перед державою щодо відшкодування плати за навчання, харчування, проживання у разі невиконання обов`язку стосовно проходження військової служби в армії у встановлений законодавством період, то обов`язок здійснити такі відшкодування після відрахування з навчального закладу не порушує права заявника відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Таким чином, оскільки доказів добровільного відшкодування суми витрат на утримання відповідача у НАВС під час судового розгляду не представлено, тому у відповідності до ч.ч.4 і 5 ст.74 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію» та п.8 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних із утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затв. постановою КМ України № 261 від 12.04.2017р., є законні підстави для стягнення таких витрат.

Щодо покликань відповідача на те, що його звільнення з ГУ НП у Волинській обл. відбулось із порушенням норм законодавства, апеляційний суд зауважує, що зазначені відповідачем обставини не стосуються розглядуваних правовірних, оскільки в цій справі вирішується спір щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС ОСОБА_1 .

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази оскарження ОСОБА_1 наказу ГУ НП у Волинській обл. № 236 о/с від 05.06.2023р. про його звільнення зі служби в поліції.

Окрім цього, апеляційний суд зауважує, що введення в Україні воєнного стану Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Інші доводи та аргументи апеляційної скарги, ураховуючи суть спірних правовідносин та зважаючи на наведені мотиви, у контексті обставин цієї справи визначального значення не мають, а тому апеляційним судом не аналізуються.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, що здійснює підготовку поліцейських, через що розглядуваний позов підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.02.2024р. в адміністративній справі № 140/18945/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного тексту судового рішення: 30.09.2024р.