Справа № 260/4167/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/4167/24 пров. № А/857/20570/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.

з участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 року у справі №260/4167/24 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

суддя в 1-й інстанції Дору Ю.Ю.,

час ухвалення рішення 19.07.2024,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі апелянт ГУ ПФ України в Закарпатській області) звернулося до закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору від 24.05.2024 у виконавчому провадженні №75119214.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що на момент прийняття державним виконавцем рішення про стягнення виконавчого збору має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання.

Разом з тим, станом на дату подачі цього позову ГУ ПФ України в Закарпатській області вживаються заходи на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2024 у справі №260/6282/23, якою залишено без змін рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2023.

Зокрема, вказує, що для можливості нарахування пільг у фактичному розмірі на житлово-комунальні послуги відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту» від 22.10.1993 ще до моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження було надіслано: 1. Лист-вимогу до комунальних організацій - надавачів комунальних послуг №0700-0310-5/36620 від 07.06.2024 щодо необхідності щомісячного інформування щодо фактичного розміру спожитих послуг; 2. Лист до Пенсійного фонду України №0700-0310-8/36621 від 07.06.2024 з проханням роз`яснення процедури виконання рішення .

Після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, ГУ ПФ України в Закарпатській області надіслано заяву про надіслання вимоги до комунальних підприємств-надавачів послуг №0700-0501-5/38870 від 19.06.2024 та, у зв`язку з ненаходженням відповідей на вищевказані запити та заяви 20.06.2024 до відповідача було надіслано заяву про відкладення проведення виконавчих дій №0700-0501- 5/39021 .

У зв`язку з викладеним, позивач вважав, що на час винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору, строк на добровільне виконання рішення суду ще не сплив, а також вживаються заходи щодо добровільного виконання рішення.

Позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.07.2024 у справі №260/4167/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що 11.06.2024 до ГУ ПФ України в Закарпатській області надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 24.05.2024 у ВП №75119214, відповідно до якої постановлено стягнути з боржника ГУ ПФ України в Закарпатській області, виконавчий збір у розмірі 32000 грн.

Вказує, що на момент прийняття державним виконавцем рішення про стягнення виконавчого збору має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, щодо якого здійснюються заходи на його виконання.

Разом з тим, станом на дату подання апеляційної скарги апелянтом вживаються заходи на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2024 у справі №260/6282/23, якою залишено в силі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2023.

Зауважує, що станом на момент відкриття виконавчого провадження, строк на добровільне виконання судового рішення ще не сплив.

З покликанням на постанову Верховного Суду від 15.02.2018 у справі №910/1587/13 вказав, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно повинно бути виконане примусово.

Вважає, що у державного виконавця відсутні правові підстави для винесення вказаної постанови від 24.05.2024.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги вказала, що пенсійним органом вжито всіх заходів для добровільного виконання судового рішення.

Відповідач в судове засідання явки уповноваженого представника не забезпечив. Про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в справі, суд першої інстанції виходив з того, що доказів виконання рішення до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження позивачем не надано. Також матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження не виконання рішення суду з поважних причин та вжиття заходів виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження.

Наявні у матеріалах виконавчого провадження листи, адресовані позивачем до Пенсійного фонду України та комунальних організацій - надавачів комунальних послуг були направлені тільки 07.06.2024, тобто після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.05.2024.

Отже, доводи позивача щодо вжиття заходів виконання рішення суду у справі №260/4167/24 до відкриття виконавчого провадження не знайшли свого підтвердження, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 у справі №260/6282/23 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в наданні пільг ОСОБА_1 на житлово-комунальні послуги відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надати ОСОБА_1 з 25.01.2023 пільги на житлово-комунальні послуги відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ.

20.05.2024 Закарпатським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення.

24.05.2024 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Ярош Сергієм Івановичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №75119214 за виконавчим листом №260/6282/23 від 20.05.2024.

Згідно вказаної постанови боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та визначено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 32000 грн.

Одночасно 24.05.2024 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Ярош Сергієм Івановичем прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 252,90 грн.

Згідно копії матеріалів виконавчого провадження, встановлено, що ГУ ПФ України в Закарпатській області 07.06.2024 було сформовано листи до Пенсійного фонду України та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мрія-2020», Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» та ТзОВ «Закарпаттяенергозбут» щодо призначення пільг згідно рішення суду (докази надсилання таких у матеріалах справи - відсутні).

20.06.2024 позивачем подано заяву до відповідача з проханням відкласти проведення виконавчих дій на строк 10 днів з винесенням відповідної постанови.

Не погоджуючись із постановою про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору від 24.05.2024 у виконавчому провадженні №75119214, позивач оскаржив її до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (рішення) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 ст. 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону №1404-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частина 1 ст. 26 Закону №1404-VIII встановлює, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч. 6 ст. 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (ч. 1 ст. 27 Закону №1404-VIII).

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Пунктом 8 розділу ІІІ «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (далі Інструкція №512/5), передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Колегією суддів з`ясовано, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 у справі №260/6282/23 набрало законної сили відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2024, якою таке залишене без змін.

20.05.2024 ОСОБА_1 видано виконавчий лист №260/6282/23/2023, відповідно до якого зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надати ОСОБА_1 з 25.01.2023 пільги на житлово-комунальні послуги відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ.

23.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до заступника начальника Управління- начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про прийняття виконавчого документа до виконання.

Спірною постановою від 24.05.2024 відкрито виконавче провадження (ВП№75119214), повідомлено боржника про необхідність виконання рішення суду протягом 10 днів.

Також у вказаній постанові стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 32000,00 грн.

24.05.2024 винесено також постанову про стягнення виконавчого збору.

У контексті спірних правовідносин, колегія суддів вважає за доцільне зауважити, що приймаючи одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, державний виконавець діє правомірно, відповідно до норм чинного законодавства.

Також слід зауважити, що з аналізу ч. 4 ст. 25 Закону №1404-VIII слідує, що виконавчий збір є своєрідною штрафною санкцією майнового характеру за невиконання в добровільному порядку виконавчого документа, а обов`язковою передумовою стягнення виконавчого збору є вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Частиною 5 ст. 27 Закону №1404-VIII визначено вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується. Крім того, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (ч. 7 ст. 27 Закону №1404-VIII).

З матеріалів виконавчого провадження з`ясовано, що справді листи, на які покликається Пенсійний орган до Пенсійного фонду України, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мрія-2020», КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода», товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» датовані 07.06.2024, тобто вже після винесення спірної постанови від 24.05.2024.

Також слід зазначити, що заяви до відповідача щодо виконання відповідного рішення суду надіслані ще пізніше 19.06.2024 та 20.06.2024.

Частиною 9 ст. 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього ж Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Отже, системний аналіз положень ст. 26, ст. 27 Закону №1404-VIII, Інструкції №512/5 в аспекті спірних правовідносин дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання виконавчого документа. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.

Верховний Суд у постановах від 28.04.2020 у справі №480/3452/19, від 20.11.2019 у справі №480/1558/19 дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови.

Стягнення з боржника виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України. Дана правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом у постановах від 23.01.2019 (справа №703/1086/17), від 13.02.2019 (справа №295/13991/16-а), та від 19.09.2019 (справа№420/1373/19).

Апеляційним судом з матеріалів справи не встановлено, що відповідач був позбавлений можливості добровільно виконати рішення суду, а отже державний виконавець правомірно розпочав примусове виконання виконавчого документа, та прийняв постанову про стягнення виконавчого збору.

Отже, скаржник належними та допустимими доказами не довів, які неправомірні дії вчинив відповідач при винесенні постанови від 24.05.2024 про відкриття виконавчого провадження ВП №75119214.

Колегія суддів вважає вірним покликання суду першої інстанції, що доказів виконання рішення до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження позивачем не надано. Також матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження не виконання рішення суду з поважних причин та вжиття заходів виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, як вірно встановив суд першої інстанції, доводи позивача щодо вжиття заходів виконання рішення суду по справі №260/4167/24 до відкриття виконавчого провадження не знайшли свого підтвердження, тому підстави для задоволення позову відсутні.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені ст. 315 КАС України.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла переконання, що оскаржуване рішення постановлене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а тому підстави для його скасування відсутні.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог ст. 139 КАС України немає.

Керуючись ст. 241, 243, 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 року у справі №260/4167/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 01.10.24