Справа № 500/3955/24
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3955/24

01 жовтня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

визнати незаконним та скасувати рішення командира військової частини НОМЕР_1 , оформлене у вигляді листа № 4885 від 04 червня 2024 року, щодо відмови у задоволенні рапорту солдата 1-ого стрілецького взводу 1-ої стрілецької роти 424-ого окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 НОМЕР_3 окремої механізованої бригади військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції Закону № 3621-IX;

зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 звільнити з військової служби солдата 1-ого стрілецького взводу 1-ої стрілецької роти 424-ого окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 НОМЕР_3 окремої механізованої бригади військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі абз. 4 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", в редакції Закону № 3621-IX, у зв`язку із сімейними обставинами, а саме наявності матері інваліда другої групи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у 424-ому окремому стрілецькому батальйоні військової частини НОМЕР_2 , НОМЕР_3 окремої механізованої бригади військової часини НОМЕР_1 на посаді солдата 1-ого стрілецького взводу 1-ої стрілецької роти.

Позивач 16.05.2024 написав і подав "по команді" на ім`я командира 1-ої стрілецького взводу 1-шої стрілецької роти 424-ого окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , рапорт щодо його звільнення з військової служби, у зв`язку із наявністю матері інваліда другої групи, проте рішенням відповідача, оформленим листом від 04.06.2024 № 4885 позивачу відмовлено у звільненні.

Вказує, що як слідує із даного листа, при вивченні наданих документів встановлено, що обрана підстава для звільнення не відповідає чинному законодавству. Крім того, згідно наданих до рапорту документів не надано, доказів відсутності інших членів сім`ї такої особи першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд.

Однак позивач не погоджується із таким рішенням оскільки його прийнято із урахуванням змін внесених до ст. 26 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" від 19.05.2024, у редакції Закону № 3687-ІХ, в той час як звернення позивача із рапортом відбулось 16.05.2024 у момент дії Закону у попередній редакції № 3621-ІХ.

Ухвалою судді від 01.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження за матеріалами справи, без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

23.07.2024 до суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що командир військової частини НОМЕР_2 не являється командиром бригади або посадовою особою, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняна до них, а тому не має право звільняти підлеглих військовослужбовців з військової служби. Таке право має командир військової частини НОМЕР_1 , який являється командиром бригади.

Зазначає, що рапорт на звільнення позивача з військової служби разом з поданням надійшли до військової частини НОМЕР_1 після 19 травня 2018 року, а тому таке подання розглядалось посадовими особами військової частини НОМЕР_1 вже після набрання законної сили Закону №3687-ІХ, у відповідності із діючим законодавством на момент розгляду.

08.08.2024 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач 16.05.2024 написав і подав "по команді" на ім`я командира 1-го стрілецького взводу 1-шої стрілецької роти 424-ого окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , рапорт щодо його звільнення з військової служби, у зв`язку із наявністю матері інваліда другої групи.

На час подання позивачем вищеописаного рапорту, положення статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", яке передбачало право на звільнення з військової служби, діяло в редакції Закону № 3621-IX, а тому згідно абзацу 4 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 якого, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснювалось під час воєнного стану, зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.

Після подання рапорту, позивача було скеровано на бесіду, за наслідками якої складено аркуш бесіди від 16 травня 2024 року та подання на звільнення з військової служби.

Вказує, що саме 16 травня 2024 року позивач заявив про бажання реалізувати своє право на звільнення з військової служби на підставах, що діяли на момент подання згадуваного рапорту та розпочав проходити процедуру звільнення з військової служби.

Тому, на переконання позивача, час отримання командиром військової частини НОМЕР_1 його рапорту про звільнення з військової служби, не має ніякого відношення до зміни нормативно-правового акту, що регулює порядок звільнення з військової служби, так як за реалізацією наявного права на звільнення позивач звернувся до того, як відбулись зміни у нормі закону і саме в момент чинності Закону № 3621-IX командиром військової частини НОМЕР_2 підписано підстави до подання, тобто реалізовано рапорт позивача.

Інших заяв по суті до суду не надходило.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову службу у 424-ому окремому стрілецькому батальйоні військової частини НОМЕР_2 , НОМЕР_3 окремої механізованої бригади військової часини НОМЕР_1 , на посаді солдата 1-ого стрілецького взводу 1-ої стрілецької роти.

16.05.2024 позивач подав "по команді" на ім`я командира 1-го стрілецького взводу 1-шої стрілецької роти 424-ого окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , рапорт щодо його звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із наявністю матері інваліда ІІ (другої) групи.

До вказаного рапорту позивачем було надано: копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копію паспорт громадянина України ОСОБА_2 ; копію довідки МСЕК ОСОБА_2 ; копію довідки про склад сім`ї.

Після подання рапорту, позивача було скеровано на бесіду, за наслідками якої 16 травня 2024 року безпосереднім командиром складено аркуш бесіди та подання вищестоящому командиру (Військова частина НОМЕР_1 ) на звільнення позивача з військової служби.

У підставах до подання зазначено висновок: "клопочу про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби у запас відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" за пунктом "2" підпункту "г" за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи".

Вищевказаний рапорт разом із долученими документами був переданий на розгляд у Військову частину НОМЕР_1 (вищестоящому командиру).

Листом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2024 №4885 повідомлено, що подання від 16 травня 2024 року із клопотанням про звільнення із військової солдата ОСОБА_1 за сімейними обставинами ним не затверджується і повертається виходячи з того, що згідно з п.п.3 ч.12, п.2 підпункту "г" частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які призвані за мобілізацією звільняються із військової служби в зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з Інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Однак, при вивченні наданих документів вбачається, що обрана підстава для звільнення не відповідає чинному законодавству. Крім того, згідно наданих до рапорту документів не надано доказів відсутності інших членів сім`ї такої особи першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд. Тому, у звільненні солдата ОСОБА_1 з військової служби відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин суд виходить з наступних положень законодавства.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).

Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

Пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), пунктом другим під час дії воєнного стану.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено та діє до тепер.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII (в редакції чинній на момент подання рапорту від 16.05.2024) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

11.04.2023 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" за № 3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024 (далі - Закон № 3633-ІХ).

Так, вищевказаним Законом № 3633-ІХ внесені зміни до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та статтю 26 викладено в новій редакції, зокрема, відповідно до пп.г) п.2 ч.4: "Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).".

Пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено перелік підстав для звільнення військовослужбовців з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, під час дії воєнного стану.

Однак, таку підставу для звільнення з військової служби як "наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи", яка була у попередній редакції ст.26 Закону №2232-XII (до 18.05.2024), нова редакція цієї статті не містить.

Правове регулювання підстав звільнення з військової служби, при наявності у військовослужбовця одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, з 18.05.2024 зазнало змін.

Зокрема, відповідно до абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII (в редакції після 18.05.2024), військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:

- необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З огляду на зміст внесених Законом № 3633-ІХ змін до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 18.05.2024 підставу для звільнення під час дії воєнного стану з військової служби через сімейні обставини, зокрема, враховуючи наявність у військовослужбовця одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, доповнено двома обов`язковими умовами, а саме:

- необхідність здійснювати постійний догляд за такими особами;

- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Висновки і мотиви суду.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач покликається на те, що час отримання командиром військової частини НОМЕР_1 його рапорту про звільнення з військової служби, не має ніякого відношення до зміни нормативно-правового акту, що регулює порядок звільнення з військової служби, так як за реалізацією наявного права на звільнення позивач звернувся 15.06.2024, до того, як відбулись зміни у нормі закону, і саме в момент чинності Закону № 3621-IX командиром військової частини НОМЕР_2 (безпосереднім командиром) підписано подання вищому командиру на звільнення позивача, чим, на думку представника позивача, реалізовано рапорт позивача про звільнення.

Отже, в даному випадку спірне питанням, яке підлягає дослідженню, є: яку саме редакцію Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (до 18.05.2024 чи після) слід застосовувати до даних спірних правовідносин, що виникли між ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_1 , при розгляді рапорту від 16.05.2024 і прийняття оскаржуваного рішення від 04.06.2024 за наслідками його розгляду?

Так, одним із питань, які досить часто виникають у процесі вирішення судових спорів, є питання дії закону в часі. Такі питання можуть мати найрізноманітніші форми, зокрема визначення норми закону, яку необхідно застосувати до спірних правовідносин, які виникли у минулому, але на момент виникнення спору та/або розгляду справи в суді (тривалості відповідної адміністративної процедури) така норма втратила чинність або була суттєво змінена (шляхом розширення або звуження правомочностей суб`єкта приватного права або суб`єкта публічного права), чи навпаки.

Вирішуючи ці питання, обов`язково необхідно враховувати зміст конституційного принципу незворотності дії закону у часі та негайної дії норми процесуального права, а також аналізувати рішення Конституційного Суду України щодо порядку застосування норми права у часі та вже сформовану практику Верховного Суду із зазначеного питання.

Так, статтею 58 Конституції України визначено загальні принципи дії закону у часі.

Такі принципи в цілому роз`яснено у рішеннях Конституційного Суду України, відповідно до яких: закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

До правовідносин застосовується та норма права, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваного рішення, вчинення дії або бездіяльності суб`єктом владних повноважень.

Також у рішенні Конституційного Суду України від 02 липня 2002 року № 13-рп/2002 зазначено, що суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності.

Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58 Конституції України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності.

Якщо ж правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (рішення від 12 липня 2019 року № 5-р(І)/2019).

Вказані роз`яснення Конституційного Суду України також лягли в основу висновків Верховного Суду викладених у рішенні КАС ВС від 28.05.2024 у справі №990/56/24 у подібних правовідносинах (питання проходження публічної служби).

У згаданому рішенні від 28.05.2024 у справі №990/56/24 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду прийшов до висновків, що якщо правовідносини виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом.

Також, у вказаному рішенні від 28.05.2024 у справі №990/56/24 Верховний Суд встановив, що затягування розгляду поданої позивачем заяви з боку відповідача не було.

Таким чином, якщо правовідносини виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується до цих правовідносин з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом. При цьому, слід також враховувати чи не було протиправного зволікання з розглядом порушеного питання.

Відповідно до обставин даної справи яка розглядається Тернопільським окружним адміністративним судом, 16.05.2024 позивач подав рапорт в якому заявив про бажання реалізувати своє право на звільнення з військової служби на підставах, що діяли на момент подання рапорту, розпочав проходити процедуру звільнення з військової служби, шляхом проходження бесіди, за наслідками якої командиром 424-ого окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 підписано подання до командира військової частини НОМЕР_1 на звільнення позивача з військової служби.

18.05.2024 набрав чинності Закон №3633-ІХ, яким внесено зміни до статті 26 "Звільнення з військової служби" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зокрема, як уже зазначалось судом, підставу для звільнення під час дії воєнного стану з військової служби через сімейні обставини, враховуючи наявність у військовослужбовця одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, доповнено двома обов`язковими умовами, а саме:

- необхідність здійснювати постійний догляд за такими особами;

- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Листом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2024 №4885 повідомлено позивача, що подання від 16 травня 2024 року із клопотанням про звільнення із військової солдата ОСОБА_1 за сімейними обставинами ним не затверджується і повертається у зв`язку тим, що обрана підстава для звільнення з військової служби не відповідає чинному законодавству. Крім цього, зазначено, що позивачем не надано доказів відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи з інвалідністю, які можуть здійснювати такий догляд.

При цьому, представником позивача не заперечується, що позивачем до рапорту не надано доказів відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи з інвалідністю, які можуть здійснювати такий догляд.

Підставою позову є лише невірне, на думку представника позивача, застосування відповідачем положень законодавства регулюють дані правовідносини.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що чинним на момент спірних правовідносин законодавством (до набуття чинності наказу Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531, - 08.08.2024) не було передбачено чіткого строку, протягом якого командир зобов`язаний розглянути рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби.

Проте, кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів.

Разом з тим, слід також враховувати, що винесенню наказу про звільнення з військової служби передує здійснення певних необхідних процедур, зокрема, проведення бесіди, вивчення наявності підстав для звільнення, визначення стажу служби, кількості днів невикористаної відпустки, необхідності проведення відповідних виплат, здачі справ і таке інше.

Інструкція з діловодства в Збройних силах України (затверджена Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124) містить положення, яке встановлює загальний 30 денний строк для виконання документів, в яких не зазначено строк виконання. Перебіг 30 денного строку розпочинається з моменту реєстрації документа у військовій частини, до якої він надійшов.

Отже, з аналізу наведеного, слід дійти висновку, що станом на час правовідносин які є передметом розгляду у даній справі, за загальним правилом рапорт на звільнення мав бути розглянутий командиром протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині.

При цьому, суд нагадує, що Закон №3633-ІХ, яким внесено зміни до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", набрав чинності 18.05.2024, тобто через два дні з моменту подання рапорту позивачем (16.05.2024). Рапорт позивача розглянуто 04.06.2024.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розгляд рапорту позивача відбувся у розумний строк, та з урахуванням чинної редакції статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з чим, рішення командира військової частини НОМЕР_1 про відмову у звільненні позивача з військової служби, оформленого листом №4885 від 04 червня 2024 року, є правомірним та скасуванню не підлягає.

Решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що дії відповідача, у даному випадку, правомірні та узгоджуються з вимогами встановленими частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 23 червня 1995 року);

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Головуючий суддя Баб`юк П.М.