Справа № 520/16172/24
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

30 вересня 2024 року Справа № 520/16172/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження заяву представника позивача про поновлення процесуального строку та клопотання представника відповідача про визнання дій як зловживання процесуальними правами у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо ненарахування та невиплати у складі грошового забезпечення ОСОБА_3 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017 із застосуванням базового місяця - листопад 2015 року протиправною;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 щомісячну індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017 із застосуванням базового місяця - листопад 2015 року.

Ухвалою суду від 18.06.2024 року зазначена позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строку на звернення до суду із зазначенням інших підстав для його поновлення разом із доказами поважності причин пропуску строку.

У встановлений судом строк позивачем подано до суду заяву про поновлення процесуального строку, в якій просив суд поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії у справі №520/16172/24 на підставі поважних причин його пропуску.

В обґрунтування поданої до суду заяви представником позивача вказано, що позивач, працюючи у поліції в період з 07.11.2015 по 01.09.2022 включно була впевнена, що грошове забезпечення отримує у повному обсязі згідно чинного законодавства України, в тому числі щомісячну індексацію. Всупереч чинному законодавству України відповідачем, в особі підрозділу Слідчого управління чи в особі Фінансового підрозділу, не надавалися щомісяця розрахункові листи найманим працівникам поліції про їх нараховане та виплачене грошове забезпечення, тому позивач не знала та не могла знати розрахунок того грошового забезпечення, яке отримувала на банківську картку. Позивачем зазначено, що на неодноразові усні прохання надати такі розрахункові листи протягом періоду служби в підрозділі бухгалтерії, отримувала усну відмову з посиланням на завантаженість підрозділу та безпідставність прохання. Отже, представником позивача вказано, що позивачу про порушення своїх прав, а також факту не нарахування та невиплати щомісячної індексації грошового забезпечення стало відомо від її представника адвоката Головатого О.В. лише 30.04.2024 в усній розмові у телефонному режимі про надану відповідь Головним управлінням Національної поліції в Харківській області від 08.04.2024 за №96аз/119-24/03-2024 на адвокатський запит №1 від 01.04.2024 безпосередньо її представнику адвокату Головатому О.В. Проте, станом на 30.04.2024 позивач фізично перебувала за межами України у зв`язку з сімейними обставинами та не могла у цей час вивчати документи, обговорювати з адвокатом правову позицію, тобто позбавлена права повноцінно захищати свої порушені права, які стали предметом цього позову. Представником позивача зазначено, що у період пропуску строку подачі адміністративного позову позивач перебувала багато часу за межами України, що підтверджується наданою копією її паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Так, з аналізу сторінок закордонного паспорту ОСОБА_1 вбачається, що з моменту звільнення з роботи в поліції під час війни позивач здебільшого періоду часу перебувала за кордоном, а останній раз виїхала з України в Молдову 31.03.2024 через автомобільний пункт пропуску Маяки-Удобне (Одеська область України) - PALANKA (Паланка Молдова) - аркуш 29 закордонного паспорту), а повернулася в Україну, виїхавши з Молдови 14.05.2024 через автомобільний пункт пропуску PALANKA (Паланка Молдова) - Маяки-Удобне ( Одеська область України) - аркуш 28 закордонного паспорту. Отже, факт перебування позивача за межами України (в тому числі м. Харкова) є додатковою поважною причиною пропуску тримісячного строку для звернення до суду. Тобто, факт перебування позивача за межами України в період з 31.03.2024 по 14.05.2024 (включно), є поважною причиною пропуску пропущеного строку подачі позову у справі №520/16172/24, оскільки з моменту повернення до України з 14.05.2024 до моменту подачі адміністративного позову 11.06.2024 позивачем не пропущено ані місячний строк, ані трьохмісячний строк його подання.

Ухвалою суду від 27.06.2024 року адміністративну справу за вищевказаним позовом прийнято до розгляду, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача через канцелярію суду подано, зокрема, клопотання про визнання дій як зловживання процесуальними права, в якому останній просить суд визнати дії ОСОБА_1 щодо подання позовних заяв з аналогічним предметом та аналогічних підстав такими, що вчинені з метою маніпулювання автоматизованим розподілом справ між суддями; постановити ухвалу про залишення позову без розгляду або повернення позову.

В обґрунтування поданого до суду клопотання представником відповідача вказано, що із підсистеми «Електронний суд» вбачається, що від позивача до суду 11.06.2024 надійшов позов про визнання протиправною бездіяльності ГУНП в Харківській області щодо ненарахування та невиплати у складі грошового забезпечення ОСОБА_3 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017 із застосуванням базового місяця - листопад 2015 року та зобов`язання здійснити такі виплати. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 у справі №520/16172/24 прийнято позовну заяву та відкрито провадження. Однак, з підсистеми «Електронний суд» вбачається, що позивачем було подано аналогічну позовну заяву по справі 520/15410/24 в яких заявлені аналогічні вимоги. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час для усунення недоліків позовної заяви - шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши підстави для поновлення строку та копію позовної заяви, а також всіх наявних доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги відповідно до кількості учасників справи та для суду. В подальшому 06.06.2024 року до Харківського окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про відкликання позовної заяви, а 11.06.2024 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 повернуто. З наведеного беззаперечно вбачається, що позивач вчинив дії, направленні на маніпуляцію автоматизованим розподілом справ між суддями та подав декілька позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, подані до суду заяву та клопотання, суд стосовно заяви представника позивача про поновлення процесуального строку зазначає таке.

Згідно із положеннями ч.1 та ч.2 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч.13 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно з частиною третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В той же час, положеннями ч.ч. 1 та 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Суд зазначає, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Так, Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Офіційне тлумачення положенням вказаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9-рп/2013, з огляду на позицію та правові висновки якого щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічна правова позиція міститься в рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22.

Оскільки позивача зі служби в лавах Національної поліції України було звільнено з 01.09.2022 року, то у цьому випадку належить застосовувати положення 233 КЗпП України у новій редакції.

Своєю чергою суд зазначає, що у цій справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з проходженням позивачем публічної служби, зокрема, предметом спору є правомірність ненарахування та невиплати у складі грошового забезпечення ОСОБА_3 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017 із застосуванням базового місяця - листопад 2015 року.

Як свідчить зміст позовної заяви, спірні правовідносини виникли у вересні 2022 року, а позивач, обґрунтовуючи власну правову позицію, посилається на отриману 30.04.2024 року від відповідача відповідь, датовану 08.04.2024 року.

Разом із тим, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою 11.06.2024, тобто як із пропуском тримісячного строку, який був продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 01.07.2023 року, так і з пропуском місячного строку від дати отримання відповіді відповідача від 08.04.2024 року.

Своєю чергою представником позивача у поданій до суду заяві про поновлення процесуального строку вказано на обставини необізнаності про складові грошового забезпечення за попередні періоди та виїзду за кордон.

При цьому, суд зазначає, що згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні», «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Виникнення правовідносин у разі порушення законодавства про оплату праці з вимогами про стягнення заробітної плати відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком.

Вказані висновки щодо застосування норм права підтримані Верховним Судом в постановах від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 02.03.2023 у справі №460/14618/21, від 20.11.2023 у справі №160/5468/23.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (рішення від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 13.05.1997 № 1-зп, від 05.04.2001 № 3-рп/2001), Верховний Суд у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 (адміністративне провадження № Пз/990/4/22) дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX) тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Тобто у спірний у цій справі період діяла ч.2 ст.233 КЗпП України в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у вигляді індексації грошового забезпечення у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком (до прийняття Закону України від 01.07.2022 №2352-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин").

З урахуванням вказаних висновків Верховного Суду та з урахуванням ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, а саме в редакції, чинній до 19 липня 2022 року), суд доходить висновку, що у разі звернення позивачем до суду з позовом щодо правомірності ненарахування та невиплати відповідачем індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017 із застосуванням базового місяця - листопад 2015 року, строк звернення до суду не обмежувався будь-яким строком, а Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022, яким внесено зміни до ст.233 Кодексу законів про працю України та який набрав чинності 19.07.2022, не передбачено положень які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Отже, суд вважає, що посилання представника відповідача на застосування до цих відносин положень ч.2 ст.233 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ є необґрунтованим.

Аналогічного висновку дійшов і Другий апеляційний адміністративний суд у постанові від 20.09.2024 року у справі №480/1194/24.

З огляду на вищевикладене та враховуючи доводи представника позивача, зазначені у заяві про поновлення строку на звернення до суду, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк на звернення до суду із позовом у цій справі.

Стосовно поданого до суду представником відповідача клопотання про визнання дій як зловживання процесуальними правами суд зазначає таке.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно із ч. 1 ст. 45 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 45 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Суд зазначає, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованому перевантаженні роботи суду. Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Згідно із ч. 3 ст. 45 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

За даними програми Діловодство спеціалізованого суду (ДСС) встановлено, що 28.05.2024 року ОСОБА_2 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд:

1. Визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо ненарахування та невиплати у складі грошового забезпечення ОСОБА_3 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017 із застосуванням базового місяця - листопад 2015 року протиправною.

2. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 щомісячну індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017 із застосуванням базового місяця - листопад 2015 року.

3. Судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу, покласти на Відповідача.

Ухвалою суду від 31.05.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу; вказано, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

При цьому зі змісту вказаної ухвали суду вбачається, що повернення такої здійснено судом у зв`язку з тим, що до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували волевиявлення позивача на надання повноважень адвокату Головатому О.В., щодо його представництва та права підпису процесуальних документів, які подаються до суду, та, як наслідок, позовна заява підписана особою, яка не має права її підписувати.

В подальшому 03.06.2024 року ОСОБА_2 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд:

1. Визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо ненарахування та невиплати у складі грошового забезпечення ОСОБА_3 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017 із застосуванням базового місяця - листопад 2015 року протиправною.

2. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 щомісячну індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017 із застосуванням базового місяця - листопад 2015 року.

3. Судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу, покласти на Відповідача.

Ухвалою суду від 05.06.2024 позов ОСОБА_3 було залишено без руху та вказано, що для усунення виявлених недоліків позову позивачу необхідно надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши підстави для поновлення строку та копію позовної заяви, а також всіх наявних доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги відповідно до кількості учасників справи та для суду.

Ухвалою суду від 11.06.2024 року позовну заяву було повернуто на підставі п.2 ч.4 ст. 169 КАС України, у зв`язку з надходженням від представника позивача заяви про відкликання адміністративного позову.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд не погоджується із доводами представника відповідача про наявність в діях позивача зловживання процесуальними правами, оскільки з адміністративним позовом у цій справі позивач звернувся після повернення позовної заяви в рамках справи №520/15410/24.

Своєю чергою суд зазначає, що приписами ч.8 ст.169 КАС України передбачено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Також необхідним є врахування обставин того, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

ЄСПЛ вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. Russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про те, що клопотання представника відповідача визнання дій зловживанням процесуальними правами є таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 243, 248 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання представника Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій як зловживання процесуальними правами - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Мельников Р.В.