Справа № 158/3039/24
Суддя: Поліщук С. В.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/3039/24
Провадження № 2-а/0158/103/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2024 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Поліщук С.В.,
при секретарі Квач Н.А.,
за участю представника позивача Руденка Є.К.,
відповідача ОСОБА_1 ,
перекладача ОСОБА_2 ,
представника відповідача адвоката Стріченка Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в режимі відеоконференцзв`язку справу за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_3 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України,-
В С Т А Н О В И В
27 вересня 2024р. позивач Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, в особі його представника ОСОБА_4 звернулось до Ківерцівського районного суду Волинської області з адміністративним позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.04.2024 року працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» проживав на території України без відповідних дозвільних документів, які б надавали останньому таке право на визначений строк.
Зі слів відповідача по справі ОСОБА_1 встановлено, що він прибув до України 14.08.2021р. з приватною метою, перетнувши державний кордон через пункт пропуску «Сеньківка».
24.12.2021р. на підставі укладення шлюбу з громадянкою України відповідача по справі було документовано посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 строком дії до 24.12.2022р.
Для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів відповідач по справі не звертався, будь яких інших дій для легалізації свого перебування на території України не вживав, чим порушив вимоги ст. 4 вищевказаного Закону.
За порушення правил перебування іноземних громадян на території України, 02 травня 2023 року, відповідача по справі - громадянина російської федерації ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.
Крім того 02 травня 2023р. відносно відповідача по справі - громадянина російської федерації ОСОБА_1 , працівниками ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України у термін до 12.05.2023р., про що останньому було достовірно відомо, про що свідчить відібрана у громадянина російської федерації ОСОБА_1 розписка про отримання вищевказаного рішення, зі змістом якого він був ознайомлений. Зміст рішення про примусове повернення відповідача по справі до країни походження, наслідки невиконання рішення та порядок його оскарження йому було роз`яснено, про що свідчить наявність відповідної розписки.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.04.2024 року, ухвалено відповідача по справі громадянина російської федерації ОСОБА_1 затримати у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, але не пізніше до 03.10.2024р.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2024р. вищевказане рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідачем по справі ОСОБА_5 було подано касаційну скаргу, яку ухвалою Касаційного адміністративного суду від 28.06.2024р. повернуто особі, яка її подала.

Вказує, що на момент звернення до суду з даним позовом позивачем по справі було вжито заходів, передбачених чинним законодавством для забезпечення примусового видворення відповідача по справі ОСОБА_1 , однак через повномасштабну агресію рф проти нашої держави дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані. Діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинена. Представлення інтересів рф дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється, що унеможливлює надання органами дипломатичної служби України сприяння у ідентифікації особи і документуванні громадян країни агресора та, відповідно, розгляд направлених до МЗС звернень.

Станом на час звернення до суду з даним адміністративним позовом у відповідача по справі - громадянина російської федерації ОСОБА_1 відсутні будь які документи, які б надавали йому право на перетин державного кордону України, а оскільки отримати інформацію з країни громадянської належності відповідача по справі ОСОБА_1 з метою подальшого оформлення документів необхідних для його виїзду наразі неможливо, просить суд продовжити строк затримання відповідача по справі з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на строк 6 місяців.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 30.09.2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Представник позивача по справі ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач по справі ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнав.

Представник відповідача по справі адвокат Стріченко Д.А. позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач по справі - громадянин російської федерації ОСОБА_6 є ідентифікованим, оскільки перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою України та йому була видана посвідка на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_1 строком дії до 24.12.2022р. Підставою для затримання відповідача по справі ОСОБА_1 , як вбачається з рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.04.2024р. був період розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Відповіді про прийняте рішення компетентним органом за вказаною заявою він не отримував. Крім того зазначив, що жодних доказів щодо підставності затримання відповідача по справі ОСОБА_1 у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні за адресою: АДРЕСА_1 на даний час позивач не надав.

Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Так, статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI).

Частиною першою статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно із частинами першою та третьою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Примірник рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Судом встановлено, що 02.04.2024 року працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується протоколом затримання серії МКМ№000435 від 02.04.2024р. в порядку ч. 2 ст. 263 КУпАП та доставлено до центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, для з`ясування обставин його перебування на території України та було встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_6 прибув до України 14.08.2021р. з приватною метою, перетнувши державний кордон через пункт пропуску «Сеньківка» та в подальшому поміщений у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України. 24.12.2021р. відповідач по справі ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з громадянкою України, що не заперечується сторонами по справі та був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 строком дії до 24.12.2022р. За порушення правил перебування іноземних громадян на території України, 02 травня 2023 року, відповідача по справі - громадянина російської федерації ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Також 02 травня 2023р. відносно відповідача по справі - громадянина російської федерації ОСОБА_1 , уповноваженою особою ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України у термін до 12.05.2023р. Вищевказане рішення суду було оскаржене відповідачем по справі ОСОБА_5 в судовому порядку та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2023р. (судова справа №755/16805/23) в задоволенні позову було відмовлено, при цьому виконане не було, оскільки громадянин російської федерації ОСОБА_6 територію України не покинув. 24.08.2023р. відносно відповідача по справі ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове видворення з України, яке останнім оскаржувалось та залишено в силі, що встановлено судовим рішенням (а.с. 8-13).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.04.2024 року ухвалено відповідача по справі громадянина російської федерації ОСОБА_1 затримати у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, але не пізніше до 03.10.2024р. В іншій частині позовних вимог затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України - відмовлено. Вказаним рішенням суду встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_6 звернувся із заявою про надання йому статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту в Україні, що не заперечувалось позивачем по справі (а.с. 11-13).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2024р. вищевказане рішення суду залишено без змін (а.с. 14-18).

Для забезпечення виконання вищевказаного рішення суду, впродовж визначеного судом терміну, позивачем для забезпечення подальшого видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зроблено лише два запити до директора департаменту консульської служби МЗС України з метою сприяння в ідентифікації відповідача по справі на які, надійшла відповідь про неможливість ідентифікації громадян російської федерації, в тому числі і відповідача по справі ОСОБА_1 (а.с. 24-26).

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що в реєстрі відсутня інформація щодо результату розгляду заяви відповідача по справі ОСОБА_1 про надання йому статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту в Україні. Відповідач по справі ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що ним зданий його паспорт громадянина російської федерації до ПТПІ та підтвердив факт встановлення його особи, про що свідчить посвідка на тимчасове проживання в Україні, яка була видана компетентним органом.

Згідно ч. 1 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI, визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Частиною 11 ст. 289 КАС України визначено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців

Частини дванадцята та тринадцята статті 289 КАС України встановлюють, що про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Спірним питанням у цій справі є застосування норм частини одинадцятої статті 289 КАС України в частині продовження строку затримання іноземця, особа якого є ідентифікованою, в пункті тимчасового перебування іноземця та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні за наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а саме з огляду на виключні обставини, пов`язані з повномасштабною агресією рф проти України, а також того, що дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані, припинена діяльність посольства та консульських установ рф на території України, представлення інтересів рф дипломатичним представництвом в Україні не здійснюється.

Враховуючи вищевказані обставини, суд зазначає, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за наявності таких.

Посилання позивача на ті обставини, що рф здійснює проти України повномасштабну агресію, а також того, що дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані, діяльність посольства та консульських установ рф на території України припинена, представлення інтересів рф дипломатичним представництвом в Україні не здійснюється не є підставою для продовження строку затримання відповідача по справі, оскільки не відносяться до обставин, передбачених приписами ст. 289 КАС України, які є вичерпними.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на вказані обставини, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

У п. 103 Рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", яке набуло статусу остаточного 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Посилання позивача на норми ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI в даному випадку є безпідставними, оскільки спеціальною нормою, яка визначає підстави для продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні є саме частина одинадцята ст. 289 КАС України, зміст якої розкривається частиною тринадцятою вказаної статті.

Особа відповідача по справі є ідентифікованою. Доказів відсутності співпраці відповідача з компетентними міграційними органами, суду не надано.

Таким чином, враховуючи, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, можливе лише за їх наявності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про продовження строку затримання громадянина російської федерації ОСОБА_7 .

Керуючись статтями 9, 72-77, 241, 244, 246, 268-272, 289 КАС України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні адміністративного позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_3 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4А; );

представник позивача Руденко Євген Костянтинович, діє на підставі довіреності №8010/12-24 від 12.01.2024р.;

відповідач ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце перебування: АДРЕСА_1 ;

представник відповідача адвокат Стріченко Димитрій Анатолійович, діє на підставі ордеру серії ВН №1351191 від 04.04.2024р., юридична адреса: вул. Велика Арнаутська, 84, м. Одеса, п/і 65020.

перекладач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діє на підставі свідоцтва №23-618 від 01.02.2023р.

Повний текст судового рішення складено 02 жовтня 2024р.

Суддя Ківерцівського районного суду Поліщук С.В.