Справа № 120/6098/24
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 жовтня 2024 р. Справа № 120/6098/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

09.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що наказом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області у Вінницькій області від 29.11.2021 року № 195 о/с на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" його звільнено зі служби в поліції з 01.12.2021 року.

Вказав, що він є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серія № НОМЕР_1 від 17.08.2015 року.

Вподальшому, 19.04.2024 року на виконання рішення суду по справі №120/8728/23 відповідач виплатив грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016-2021 роки.

На переконання позивача, оскільки грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки виплачена з порушенням строку її виплати, у нього виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку, у зв`язку із чим звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 14.05.2024 року даний адміністративний позов залишено без руху та встановлено строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

17.05.2024 року позивач вимоги вказаної ухвали суду про залишення позовної заяви без руху виконав та подав уточнену позовну заяву, у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницькій області відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а саме: ненарахування та невиплату компенсації за всі дні невикористаної відпустки;

- зобов?язати Головне управління Національної поліції у Вінницькій області виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку, а саме: ненарахування та невиплату компенсації за всі дні невикористаної відпустки, за період з 01.12.2021 року по 19.04.2024 року, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Ухвалою суду від 22.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Цією ж ухвалою витребувано у відповідача детальну інформацію про загальний розмір (суму) належних позивачеві при звільненні виплат; детальну інформацію про загальний розмір (суму) належних позивачеві при звільненні виплат, які були несвоєчасно виплачені позивачу; довідку про грошове забезпечення позивача за останні два місяця перед звільненням; розрахунок середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні; у позивача витребувано власний розрахунок середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

31.05.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що всі дії ГУНП у Вінницькій області були в межах визначених законодавством, що регулює діяльність Національної поліції України.

Вказав, що здійснення розрахунку ОСОБА_1 не в день звільнення не є затримкою розрахунку в понятті ст. 116, 117 К3пП, оскільки між сторонами був наявний спір, який розглядався судом та як орган державної влади, ГУНП у Вінницькій області, грошові кошти для виплат грошового забезпечення та виконань рішень суду замовляє у Національної поліції України щомісячно відповідно до потреби.

З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

06.06.2024 року позивач подав додаткові пояснення.

01.07.2024 року позивач подав клопотання про долучення доказів.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

Позивач проходив службу у Головному управлінні Національної поліції у Вінницькій області.

Наказом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області у Вінницькій області від 29.11.2021 року № 195 о/с на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" позивача звільнено зі служби в поліції з 01.12.2021 року.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серія № НОМЕР_1 від 17.08.2015 року.

19.04.2024 року на виконання рішення суду по справі №120/8728/23 відповідач виплатив позивачу грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016-2021 роки.

На переконання позивача, оскільки остаточний розрахунок з ним проведено 19.04.2024 року, у нього виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку, у зв`язку із чим звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 2, 3 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 КЗпП України.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України (чинної на момент звільнення позивача зі служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України, в редакції на дату звільнення позивача з військової служби, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Отже, частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Водночас, частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

У цьому випадку факт вирішення спору не може вважатись фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником.

Зазначені правові висновки щодо застосування статті 117 КЗпП України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №821/1083/17.

Вирішуючи зазначений спір, суд враховує, що з 19.07.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022, яким викладена в новій редакції стаття 117 КЗпП України. Цією нормою в редакції з 19.07.2022 передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У постанові від 29.02.2024 у справі № 460/42448/22 Верховний Суд зазначив, що стягнення середнього заробітку умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності нової редакції статті 117 КЗпП України і після цього. Період до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, яка не обмежувала строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату. Проте, з 19.07.2022 регулюється вже чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 28.06.2023 у справі №560/11489/22, від 30.11.2023 у справі №380/19103/22, від 29.01.2024 у справі №560/9586/22.

Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача слід вираховувати, починаючи з 02.12.2021 року (наступний день після звільнення) по 19.04.2024 року (день фактичного розрахунку).

Період з 02.12.2021 року (наступний день після звільнення) по 18.07.2022 року (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19.07.2022 року до 19.04.2024 року (дата проведення остаточного розрахунку) регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Аналогічний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 29.01.2024 року у справі №560/9586/22 та від 28.06.2023 року у справі №560/11489/22.

Вирішуючи позовні вимоги щодо розміру середнього заробітку, який підлягає виплаті позивачу за період з 02.12.2021 року по 18.07.2022 року, суд враховує таке.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова №988).

Пунктом 2 Постанови №988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.

Пунктами 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки-розрахунку Головного управління Національної поліції у Вінницькій області в жовтні та листопаді 2021 року (два останні календарні місяці роботи, що передували звільненню позивача йому нараховано по 14953,65 грн., всього 29781,17 грн.

З урахуванням приписів пункту 8 Порядку № 100 середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 488,21 гривень (14953,65 гривень + 14953,65 гривень / 61 календарних днів в жовтні та листопаді 2021 року).

Затримка розрахунку при звільненні за період з 02.12.2021 року по 18.07.2022 року становить 229 календарних дні.

Із цього слідує, що середній заробіток позивача за час затримки при звільненні за період з 02.12.2021 року по 18.07.2022 року складає 112 288,30 грн. (488,21 гривень х 230 календарних днів).

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що при розмірі несвоєчасно виплаченої грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2021 сумі 40659,73 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 112 288,30 грн., що значно перевищує розмір несвоєчасно виплачених сум.

Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року по справі № 825/325/16 вказав, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності зазначена у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року по справі №524/1714/16-а та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц, які мають враховуватись до спірних правовідносин на виконання ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ч. 5 ст. 242 КАС України.

Так, Верховний Суд в постанові від 30.10.2019 року по справі № 806/2473/18 сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

При цьому, суд враховує зазначені висновки Верховного Суду при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку позивачу у цій справі, оскільки стягнення середнього заробітку у розмірі 112 288,30 грн., при розмірі несвоєчасно виплаченої компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 40659,73 грн., було б порушенням принципу розумності, справедливості та пропорційності.

Отже, при вирішенні цієї справи суд з`ясував, що істотність частки невиплаченої компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 40659,73 грн. в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку за період з 02.12.2021 року по 18.07.2022 року становить 36,21 % (40659,73 : 112 288,30 х 100).

При цьому, сума яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 36,21 % розраховується наступним чином: 488,21 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 36,21% = 176,78 грн. середньоденна сума відшкодування з урахуванням істотності частки: 176,78 грн. х 229 ( днів затримки розрахунку) =40482,62 грн.

Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2021 року по 18.07.2022 року та з врахуванням принципу співмірності становить 40482,62 гривень

Щодо визначення суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 19.07.2022 року по 19.04.2024 року, суд враховує обмеження періоду стягнення шістьма місяцями, запроваджене статтею 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-ІХ), що становить 184 календарних днів (з 19.07.2022 року по 19.01.2023 року).

Тому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період складає 89830,64 грн. (488,21 грн. х 184 календарних днів).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що загальна сума середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачеві за час затримки розрахунку складає 130313,26 грн. ( 40482,62 грн. + 89830,64 грн).

При цьому, зазначена сума є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2021 року по 19.01.2023 року та відповідно стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2021 року по 19.01.2023 року в сумі 130313,26 грн., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи відсутність судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2021 року по 19.01.2023 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2021 року по 19.01.2023 року в сумі 130313,26 (сто тридцять тисяч триста тринадцять гривень двадцять шість копійок), з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050, )

Суддя Дончик Віталій Володимирович