Справа № 380/10782/24
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 рокусправа №380/10782/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-2), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11.04.2024 року №13 щодо відмови у застосуванні позивачу при призначенні вперше пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 з 04 квітня 2024 року, показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року призначення такої пенсії - 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, який становить 13 559,41 грн;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 04 квітня 2024 року пенсію за віком згідно із Законом України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року призначення такої пенсії - 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, який становить 13 559,41 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 2010 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Стаття 37 цього Закону визначала конкретні умови пенсійного забезпечення, а саме досягнення відповідного пенсійного віку та наявність необхідного спеціального стажу. Заробітна плата для обчислення пенсії державного службовця згідно із Законом №3723-ХІІ визначалась у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У квітні 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV, у якій просив застосувати показник середньої заробітної плати (дохід) в України, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. У відповідь на подану заяву отримав відмову, яку вважає протиправною.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне.

Ухвалою судді від 27.05.2024 позовну заяву залишено без руху.

Після усунення недоліків ухвалою судді від 03.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач-2 подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечує. Вказує, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні як працюючий пенсіонер, особа з інвалідністю 3 групи внаслідок загального захворювання, одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» з 29.01.2010. У період з 23.04.2008 по 28.01.2010 одержував пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV. Вказує, що у спірному випадку йдеться про переведення з одного виду пенсії на інший, а не призначення пенсії вперше. Відтак, підстави для застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року призначення такої пенсії - 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, відсутні.

Відповідач-1 проти задоволення позовних вимог заперечує. Вказує, що позивачу відмовлено в переході на пенсію за віком із застосуванням заробітної плати відповідно до Закону №1058-IV у зв`язку з тим, що пенсія за віком вже призначена з 29.01.2010 згідно статті 37 Закону України «Про державну службу», а застосування нової середньої заробітної плати при переведенні з пенсії за віком згідно з Законом України «Про державну службу» на пенсію за віком відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV не передбачено.

Ухвалою суду від 13.09.2024 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області належним чином засвідчені матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

Витребувані матеріали надійшли до суду 24.09.2024.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

04.04.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо переходу на інший вид пенсії пенсію за віком та застосування заробітної плати згідно п. 2 ст. 40 Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 11.04.2024 №13 Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві відмовило позивачу у зв`язку з тим, що пенсія за віком вже призначена з 29.01.2010 згідно статті 37 Закону України «Про державну службу», а застосування нової середньої заробітної плати при переведенні з пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» на пенсію за віком відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV не передбачено.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Згідно приписів ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон №3723-XII), на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 10 цього Закону особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За приписами ч. 2 ст. 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск -сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К -страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною 3 ст. 45 Закону №1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 Закону №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що у випадку призначення особі пенсії за одним законом, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком вперше, а не переведення на інший вид пенсії згідно ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV (постанова від 31.01.2019 у справі №639/2751/17, від 11.07.2019 у справі №264/6292/16-а, від 17.01.2020 у справі №591/5266/16-а).

Позивач стверджує, що йому було призначено пенсію за віком згідно з Законом №3723-XII, а тепер він звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії №1058-ІV, то у вказаному випадку відбудеться не переведення позивача з одного виду пенсії на інший вид пенсії в межах одного закону Закону №1058-ІV, а фактичне її призначення відповідно до вказаного Закону. Тому він має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV із застосуванням середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення.

Вказане твердження узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.01.2022 №528/639/17, у якій Судом вказано наступне:

«Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що у випадку призначення особі пенсії за одним законом, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком вперше, а не переведення на інший вид пенсії згідно ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV (постанова від 31.01.2019 у справі №639/2751/17, від 11.07.2019 у справі №264/6292/16-а, від 17.01.2020 у справі №591/5266/16-а).

Як встановлено судами, в 2005 році позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. При цьому, призначена позивачу пенсія відповідно до зазначеного закону є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб.

В свою чергу, із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV позивач звернувся до відповідача вперше, а тому і призначення позивачеві пенсії за віком відповідно до зазначеного закону є призначенням пенсії вперше.

Враховуючи, що до звернення до відповідача з заявою від 04.04.2017 позивач отримував пенсію за нормами Закону №3723-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, суди дійшли обгрунтованого висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, та ухвалили рішення про задоволення позовних вимог».

Відтак, відмова позивачу у задоволенні його заяви у зв`язку з тим, що пенсія за віком йому вже призначена з 29.01.2010 згідно статті 37 Закону №3723-XII, а застосування нової середньої заробітної плати при переведенні з пенсії за віком згідно Закону №3723-XII на пенсію за віком відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV не передбачено, оформлена рішенням від 11.04.2024 року №13, є протиправною.

Також позивач заявляє вимогу щодо зобов`язання відповідача-2 призначити та виплачувати йому з 04.04.2024 пенсію за віком згідно із Законом України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року призначення такої пенсії - 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, який становить 13 559,41 грн.

Втім, суд зазначає, що повноваження щодо вирішення питання призначення пенсії покладено на територіальні органи пенсійного фонду. Прийняттю відповідного рішення передує з`ясування пенсійним органом обставин справи та наявності умов для призначення пенсії.

Відтак, вказана вимога задоволенню не підлягає.

Разом з тим, з метою належного захисту порушеного права суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача від 04.04.2024 щодо переходу на інший вид пенсії пенсію за віком із застосуванням заробітної плати згідно з п. 2 ст. 40 Закону №1058-ІV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Водночас, суд вважає, що позивач помилково заявляє вимогу зобов`язального характеру до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві, рішенням якого позивачу відмовлено у задоволенні його заяви

Тож, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у постанові від 09.07.2024 у справі №240/16372/23.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до правил ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містив вимогу немайнового характеру, яка хоча і частково, але підлягає задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Отже, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 на користь позивача підлягає сума у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11.04.2024 №13.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.04.2024 щодо переходу на інший вид пенсії пенсію за віком із застосуванням заробітної плати згідно з п. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом безпосередньо до суду апеляційної інстанції тридцяти днів з дня складення повного судового рішення..

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач-1 - Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ).

Відповідач-2 - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ).

СуддяСидор Наталія Теодозіївна