Справа № 420/28101/24
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

30 вересня 2024 року

м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Харченко Ю.В., розглянувши клопотання представника відповідача Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби щодо розгляду справи №420/28101/24 в судовому засіданні з викликом сторін, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне Підприємство «ГЕЛІОС ВАН» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000439/2 від 22.08.2024 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 р. прийнято позовну заяву Приватного Підприємства «ГЕЛІОС ВАН» до Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000439/2 від 22.08.2024 року.

27.09.2024р. до суду від відповідача Одеської митниці надійшло клопотання (вхід.№ЕС/46625/24), щодо розгляду справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідно до ч.6 ст.7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно з п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, та зважаючи, що дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), розгляд клопотання відповідача щодо розгляду справи №420/27282/24 в судовому засіданні з викликом сторін, здійснюється в порядку письмового провадження.

Зокрема, дослідивши наведені відповідачем про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, доводи, та аргументи, в сукупності з положеннями чинного процесуального законодавства, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до ч.1 ст.260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.5, ч.6 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В силу приписів ч.6 ст.262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд звертає увагу, що у заявленому клопотанні не наведено належних мотивів, якими обґрунтовується необхідність розгляду цієї справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Окрім того, Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 р. учасникам справи надано можливість повною мірою скористатися своїми процесуальними правами, у тому числі, але не виключно, надати суду відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, пояснення з приводу заявлених позовних вимог, а також докази, які заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.

До того ж, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, письмовими поясненнями/ аргументами іншої сторони, та в свою чергу реагувати, з урахуванням положень чинного процесуального законодавства.

Також, варто акцентувати, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997року №475/97-ВР, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983року у справі "Ахеn v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002року "Varela Assalino contre le Portugal", заява №64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, та зважаючи, що предмет доказування, характер даних спірних правовідносин, на думку суду, не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного, всебічного, та об`єктивного розгляду справи, та відповідно, у контексті вище окреслених приписів чинного процесуального законодавства, дана справа є справою незначної складності, суд дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення клопотання Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби щодо розгляду справи №420/28101/24 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Керуючись п.10 ч.1 ст.4, ч.6 ст.7, ст.ст.12, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби щодо розгляду справи №420/28101/24 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Харченко

30.09.24.