Справа № 120/9802/24
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 вересня 2024 р. Справа № 120/9802/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю секретаря судового засідання: Галюк Аліни Леонідівни,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Озерської І.В.,

представника відповідача: Заїки О.В.,

представника третьої особи: Заїки О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державна міграційна служба України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державна міграційна служба України (далі - третя особа) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані протиправністю рішення Хмільницького відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 13.06.2024 про припинення провадження за заявою ОСОБА_1 від 17.08.2023 про прийняття до громадянства України.

Ухвалою суду від 29.07.2024 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13.08.2024 на адресу суду від представника відповідача та третьої особи надійшли відзив на позовну заяву та пояснення третьої особи, в яких представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зокрема зазначив, що відповідно до матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію, ОСОБА_3 отримала дозвіл на імміграцію в Україну, як мати іммігранта, що постійно проживає в Україні. В подальшому, 17.01.2024 УДМС у Вінницькій області прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, в зв`язку з чим, 29.01.2024 до ДПГПР ДМС України було спрямовано для затвердження висновок про відсутність підстав для задоволення клопотання про прийняття до громадянства України. 23.04.2024 вказаний висновок затверджено головою ДМС України, який 29.04.2024 разом з матеріалами справи надійшов до УДМС у Вінницькій області за №2600/1/0501-24. 30.04.2024 за №0501.17-2774/05.2-24 вказану справу було спрямовано до Хмільницького відділу УДМС у Вінницькій області для повідомлення заявниці про відмову в задоволенні її клопотання та для припинення даного провадження.

Представник відповідача, з посиланням на чинні нормативно-правові акти вказав на те, що відповідачем було дотримано процедуру розгляду поданої позивачем заяви від 17.08.2024, а оскаржуване рішення прийняте (затверджено) керівником територіального підрозділу ДМС України, що узгоджується з приписами Положення про Комісію при Президентові України з питань громадянства від 27.03.2001 за №215.

Крім того, відповідач клопотав здійснювати розгляд справи за участю представника Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області з повідомленням сторін.

15.08.2024 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому остання підтримала заявлені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Вказала, що відповідачем визнається, що при зверненні до Хмільницького відділу УДМС у Вінницькій області із заявою про прийняття її до громадянства України на підтвердження виконання умов прийняття до громадянства України заявниця ОСОБА_2 надала всі передбачені законом документи. Також, відповідачем не заперечується і те, що на даний час ОСОБА_2 вважається такою, що отримала дозвіл на міграцію Україну №5680 від 21.11.2014 відповідно до п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» та документована посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , видану 30.01.2019 органом 0503.

В той же час, направлений на адресу ДМС України висновок УДМС у Вінницькій області про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про прийняття до громадянства України, а в подальшому і рішення про припинення провадження за заявою ОСОБА_1 від 13.06.2024 ґрунтується виключно на рішенні про скасування ОСОБА_4 дозволу на імміграцію в Україну №12 від 17.01.2024, яке визнано протиправним та скасовано у судовому порядку.

Також, 16.08.2024 стороною позивача подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 19.08.2024 вирішено подальший розгляд справи № 120/9802/24 проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін. Призначено справу до судового розгляду на 17.09.2024.

02.09.2024 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній наголосив на дотриманні територіальним органом ДМС України процедури прийняття оскаржуваного рішення та відсутності підстав для його задоволення.

В судовому засіданні 17.09.2024 оголошено перерву до 24.09.2024

20.09.2024 представником позивача подано додаткові пояснення по суті справи, в яких остання повідомила, що не має можливості повторно звернутись до відповідача з заявою про прийняття до громадянства, адже частина доданих до заяви від 17.08.2023 документів ймовірно втратили чинність, а отримання нових документів є наразі неможлива через політичну обстановку в країні з якої вона переїхала. Наголосила, що саме з вини відповідача розгляд заяви від 17.08.2023 триває більше року, що й зумовило ймовірну втрату чинності низки доданих до заяви документів.

В судовому засіданні 24.09.2024 позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні заперечив щодо заявлених позовних вимог з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

ОСОБА_2 є громадянкою Республіки Білорусь та була документована паспортом громадянина Республіки Білорусь серії НОМЕР_2 від 25.03.2013, строком дії до 25.03.2023.

25.09.2014 до Хмільницького РС УДМС України у Вінницькій області позивач звернулась із заявою про надання дозволу на імміграцію в межах квоти імміграції відповідно до пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію», як мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка отримала дозвіл на імміграцію в НОМЕР_3 від 01.09.2014, оскільки іммігрувала до свого батька іммігранта громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Вінницької області, та була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 26.02.2015.

21.11.2014 ОСОБА_4 видано дозвіл на імміграцію в НОМЕР_5 , у якому зазначено, що ОСОБА_7 на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» дозволено постійне проживання в Україні.

Окрім того, 21.11.2021 позивача документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_6 , виданою УДМС у Вінницькій області, на підставі якої у порядку обміну оформлено посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 від 30.01.2019 строком дії до 24.01.2029, виданою УДМС у Вінницькій області.

17.08.2023 ОСОБА_7 звернулась до Управління ДМС у Вінницькій області із заявою щодо прийняття до громадянства України на підставі ст. 9 Закону України «Про громадянство України», як особа яка понад 5 років постійно проживає на території України.

На виконання вимог ч. 6 ст. 6 Закону України «Про імміграцію» УДМС України у Вінницькій області здійснено перевірку матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію громадянці Республіки Білорус ОСОБА_8 , з метою з`ясування законності отримання такого дозволу.

23.11.2023 матеріали справи разом з висновком про прийняття до громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , направлено до ДПГПР ДМС України за №0501.4.1-8091/05.1-23.

21.12.2023 за №8827/1/0501-23, матеріали справи були повернуті з ДПГПР ДМС України в зв`язку з тим, що за інформацією ДСІОБГ ДМС України - виявлено підстави для скасування вказаній особі дозволу на імміграцію в Україну.

17.01.2024 УДМС України у Вінницькій області прийнято рішення №12 про скасування дозволу на імміграцію в Україну №5680 від 21.11.2014, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» та рішення №9456 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 .

29.01.2024 до ДПГПР ДМС України було спрямовано для затвердження висновок про відсутність підстав для задоволення клопотання про прийняття до громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Поряд із цим, не погоджуючись із прийнятими відповідачем рішеннями від 17.01.2024 позивач оскаржила їх в судовому порядку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.02.2024 у справі №12/1326/24, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2024, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Зокрема, визнано протиправним та скасовано:

- рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 17.01.2024 №12;

- рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про скасування посвідки на постійне проживання від 17.01.2024 №9456.

Зазначене рішення суду набуло законної сили 10.04.2024.

Поряд із цим, 23.04.2024 головою ДМС України було затверджено висновок відповідача від 29.01.2024 про відсутність підстав для задоволення клопотання про прийняття до громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як повідомив представник відповідача в судовому засіданні, вказаний висновок разом з матеріалами справи 29.04.2024 надійшов до УДМС у Вінницькій області за №2600/1/0501-24.

30.04.2024 за №0501.17-2774/05.2-24 вказану справу було спрямовано до Хмільницького відділу УДМС у Вінницькій області для повідомлення заявниці про відмову в задоволенні її клопотання та для припинення даного провадження.

13.06.2024 головним спеціалістом Хмільницького відділу УДМС у Вінницькій області підготовлено рішення про припинення провадження за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Того ж дня, вказане рішення затверджено начальником Хмільницького відділу УДМС у Вінницькій області, про що свідчить проставлені на останньому підпис та печатка.

Вважаючи рішення Хмільницького відділу УДМС у Вінницькій області від 13.06.2024 про припинення провадження за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За змістом статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України від 07.06.2001 №2491-III "Про імміграцію" (далі - Закон №2491-III) правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Положеннями частини 1 статті 4 Закону України від 22.09.2011 №3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон №3773-VI) визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання. Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та шістнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання (частина 1 статті 5 Закону № 3773-VI).

Статтею першою Закону №2491-III визначено що:

- імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

- квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом визначеного періоду.

- посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця, або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до вимог частини шостої статті 6 Закону №2491-III центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів організовує роботу щодо перевірки законності надання дозволу на імміграцію та видачі посвідки на постійне проживання особам, які звернулися із заявою про обмін посвідки на постійне проживання або набуття громадянства України, а також у разі встановлення обставин, за яких дозвіл на імміграцію підлягає скасуванню відповідно до статті 12 цього Закону, забезпечує ведення провадження щодо прийняття такого рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 4 Закону № 3773-VI визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, однією з яких є імміграція в Україну на постійне проживання відповідно до Закону України "Про імміграцію".

Згідно ст. 5 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій ст. 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

Відповідно до листів Комісії при Президентові України з питань громадянства від 04.07.2012 № 20-143/102, яка згідно з Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 (пункт 111), перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України, та Адміністрації Президента України від 30.10.2014 № 03-01/927, з метою недопущення порушень вимог міграційного законодавства особами, які безперервно проживають на території України останніх три або п`ять років і мають підстави для прийняття до громадянства України, при оформленні справи про прийняття до громадянства України додається також висновок профільного структурного підрозділу територіального органу ДМС щодо законності надання дозволу на імміграцію.

Як встановлено судом з отриманих від представника відповідача пояснень, однією з основних умов для прийняття до громадянства України відповідно до статті 9 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 є отримання дозволу на імміграцію в Україну.

Відповідно до пункту 103 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 № 215, Державна міграційна служба України перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України, підтвердження документами виконання умов прийняття до громадянства України, а також відсутність підстав, за наявності яких прийняття до громадянства України не допускається.

В даному випадку з матеріалів справи слідує, що під час опрацювання поданої позивачем заяви від 17.08.2023 про прийняття її до громадянства України, Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, на основі Висновку УДМС України у Вінницькій області, у якому зазначено, що за результатами перевірки встановлено, що дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_7 отримала без наявності підстави, визначеної п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», адже дозвіл на імміграцію в Україну надається в межах квоти імміграції батькам, чоловікові (дружині) іммігранта та його неповнолітнім дітям, було прийнято рішення від 17.01.2024 №12 про скасування виданого ОСОБА_8 дозволу на імміграцію в Україну та, як наслідок, прийнято рішення від 17.01.2024 №9456 про скасування посвідки на постійне проживання.

Також судом встановлено, що саме прийняття УДМС у Вінницькій області 17.01.2024 зазначених рішень про скасування виданих позивачу Дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання, зумовило формування відповідачем 29.01.2024 висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про прийняття до громадянства України громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 , на підставі якого 13.06.2024 Хмільницьким відділом УДМС у Вінницькій області було прийнято оскаржуване в даній справі рішення про припинення провадження за заявою ОСОБА_9 .

Водночас, з наданих стороною позивача пояснень, які знайшли своє документальне підтвердження матеріалами справи встановлено, що вважаючи рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про скасування дозволу на імміграцію в Україну; про скасування посвідки на постійне проживання; про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства протиправними та такими, що підлягаю скасуванню, позивач оскаржила їх в судовому порядку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.02.2024 у справі №120/1326/24 адміністративний позов ОСОБА_10 було задоволено, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 17.01.2024 №12;

- визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про скасування посвідки на постійне проживання від 17.01.2024 №9456.

- визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 17.01.2024 №014844.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду рішення від 10.04.2024 апеляційну скаргу УДМС у Вінницькій області залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.02.2024 у справі №120/1326/24 без змін.

Таким чином, 10.04.2024 рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.02.2024 у справі №120/1326/24 набрало законної сили та згідно вимог ст. 370 КАС України є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

В контексті встановлених обставин суд відмічає, що прийнятий 29.01.2024 УДМС у Вінницькій області висновок про відсутність підстав для задоволення клопотання про прийняття до громадянства України громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 , було затверджено Головою ДМС України лише 23.04.2024, тобто вже після набрання законної сили рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.02.2024 прийнятого у справі №120/1326/24.

Відповідно, наведені у сформованому 29.01.2024 висновку підстави для відмови у прийнятті ОСОБА_10 до громадянства України, станом на дату його затвердження ДМС України 23.04.2024 втратили свою актуальність та не відповідали дійсному правовому становищу позивача (заявника).

При цьому, під час розгляду справи представник відповідача не зміг надати суду доказів своєчасного повідомлення ДМС України про зміну наведених у висновку від 29.01.2024 обставин та про прийняті судом першої та апеляційної інстанції рішення від 14.02.2024 та постанову від 10.04.2024, як і не зміг пояснити про причини, що зумовили допущення відповідної бездіяльності.

Також судом враховано, що саме затвердження ДМС України 23.04.2024 відповідного висновку УДМС у Вінницькій області від 29.01.2024, який містив неактуальну інформацію про правове становище позивача, зумовило прийняття 13.06.2024 Хмільницьким відділом УДМС у Вінницькій області спірного у даній справі рішення про припинення провадження за заявою ОСОБА_1 .

Враховуючи вищезазначене та встановлене, суд вважає, що прийняте Хмільницьким відділом УДМС у Вінницькій області рішення від 13.06.2024 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню із наслідками щодо поновлення поновити провадження за заявою ОСОБА_1 про прийняття до громадянства України від 17.08.2023.

Разом з тим, суд критично оцінює доводи представника позивача про те, що спірне рішення прийнято неналежною посадовою особою, адже таке затверджено саме Начальником Хмільницького відділу УДМС у Вінницькій області, що цілком відповідає вимогам Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 за №215.

Стосовно позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача підготувати висновок про наявність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про прийняття до громадянства України, то суд відзначає, що дане питання віднесено до дискреційних повноважень територіальних органів ДМС України.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Положеннями частини 2 статті 9 КАС України, відповідно до яких суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, формування висновку про відсутність або наявність підстав для задоволення клопотання про прийняття особи до громадянства України є дискреційними повноваженнями відповідного територіального органу ДМС України, адже потребують, окрім іншого надання оцінки комплектності та актуальності долучених особою до відповідного клопотання (заяви) документів. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Також, варто зазначити, що в межах даної адміністративної справи суд не надає оцінку як повноті, так і актуальності доданих позивачем до заяви від 17.08.2023 документів, оскільки відповідні обставини не слугували підставою для прийняття оскаржуваного в даній справі рішення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного, а також дискреції територіальних органів ДМС України в питаннях прийняття рішень про прийняття іноземців до громадянства України, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за можливе зобов`язати належний територіальний орган ДМС України здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 про прийняття до громадянства України від 17.08.2023 з урахуванням висновків суду.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до висновку Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення від 18 липня 2006 року), - "кожен доречний і важливий аргумен" особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен з таких аргументів заявника.

Водночас, у пункті 23 цього рішення, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини суд не зобов`язаний детально вивчати всі аргументи, на які посилається позивач, якщо такі аргументи не стосуються предмету спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Як слідує із матеріалів справи, при зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн.

При цьому, оскільки позов містив декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Хмільницького відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про припинення провадження за заявою ОСОБА_1 від 13.06.2024.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області поновити провадження за заявою ОСОБА_1 про прийняття до громадянства України від 17.08.2023 та здійснити її повторний розгляд з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 )

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21000, )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна