Справа № 340/8865/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 340/8865/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року (суддя Брегей Р.І.)

у справі №340/8865/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області; Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області; Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якій позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 12.07.2023 №60 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначенні пенсії за віком від 05.07.2023, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи каменярем 5 розряду на Світловодському заводі продовольчих товарів з 10.07.1981 по 21.04.1982 та каменярем 5 розряду у кооперативі «Стимул» з 30.10.1992 по 03.01.1994.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.07.2023 позивач, досягнувши необхідного віку та маючи достатній страховий стаж, звернувся із заявою про призначення пенсії за віком, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області протиправно відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на відсутність необхідного страхового стажу.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 12 липня 2023 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на підставі заяви від 05 липня 2023 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 05 липня 2023 року, врахувавши правовий висновок суду.

Суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний орган безпідставно не зарахував до страхового стажу період праці позивача з 10 липня 1981 року по 21 квітня 1982 року (08 місяців), оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про вказаний період. Також суд визнав безпідставним не зарахування до страхового стажу період праці з 30 жовтня 1992 року по 03 січня 1994 року (14 місяців), оскільки запис про дату звільнення містить незначне виправлення, яке узгоджується з датою акту звільнення.

Суд зробив висновок, що Головне управління ПФУ в Чернівецькій області неправильно визначило страховий стаж і роз`яснило дату набуття права на пенсію за віком, тому рішення про відмову у призначенні пенсії в цих частинах є протиправним. При цьому повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії має той орган, який встановлено на підставі приписів пункту 4.2 Порядку, тобто Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що ним правомірно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (28 років). До страхового стажу не враховано період роботи з 10.07.1981 по 21.04.1982, оскільки відсутня дата наказу про звільнення, а період роботи з 30.10.1992 по 03.01.1994 не зараховано, оскільки наявне виправлення в даті звільнення та дописано номер наказу про звільнення. Скаржник вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення діяв у межах повноважень та у спосіб, передбаченим чинним законодавством.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване. Позивач зазначає, що його трудова книжка є достатньою підставою для підтвердження стажу роботи для призначення йому пенсії, та не потребує підтвердження додатковими документами, вказує, що трудовий стаж ОСОБА_1 за період з 10.07.1981 по 21.04.1982 та з 30.10.1992 по 03.01.1994 мав бути врахований під час розгляду заяви про призначення пенсії за віком.

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримує доводи, наведені скаржником в апеялційній скарзі, зазначає, що страховий стаж позивача є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону№ 1058-ІV, тому законних підстав для призначення пенсії немає.

Вказана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій же частині.

Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 05.07.2023 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 12.07.2023 №60 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

У вказаному рішенні зазначено, що пенсійний вік, визначений ст.26 Закону №1058-ІV, становить 60 років. Вік заявника 62 роки.

Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону №1058-ІV, становить 28 років. Страховий стаж заявника становить 20 років 2 місяці 1 день.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 10.07.1981 по 21.04.1982, оскільки відсутня дата наказу про звільнення;

- період роботи з 30.10.1992 по 03.01.1994, оскільки наявне виправлення в даті звільнення та дописано номер наказу про звільнення.

Позивач, вважаючи означене рішення пенсійного органу протиправним, звернувся до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до ч.2 ст.26 цього Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).

Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Відповідно до ст.62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.2 цього Порядку у разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи

Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Пенсійний орган, приймаючи оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 12.07.2023 №60, встановив, що страховий стаж позивача складає 20 років 2 місяці 1 день відповідно наданих до заяви документів про стаж, та зазначив, що до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно записів трудової книжки: з 10.07.1981 по 21.04.1982 (відсутня дата наказу про звільнення); з 30.10.1992 по 03.01.1994 (наявне виправлення в даті звільнення та дописано номер наказу про звільнення).

У спірні періоди роботи позивача порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, положення якої діяли до 29.07.1993, а з 29.07.1993 - Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Відповідно до п.2.2 Інструкції №162 до трудової книжки вносяться зокрема, відомості, про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (распорядження), а при звільненні - в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) п.2.3 Інструкції №162.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №162 при звільненні робочого або службовця всі записи про роботу, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

За змістом пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, в зв`язку з чим недотримання правил ведення трудової книжки не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи якій належить трудова книжка, та відповідно не може впливати на її особисті права.

Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, від 19.12.2019 у справі №307/541/17, згідно якої підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи, а не правильність записів у трудовій книжці. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

В той же час, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, що не дають можливості підтвердити наявний трудовий стаж, законодавець вимагає наявності додаткових доказів, зазначених у пункті 3 Порядку №637.

Як вбачається з матеріалів справи, з`ясовано судом, в трудовій книжці ОСОБА_1 , вчинено записи про періоди його роботи, а саме:

з 10.07.1981 по 21.04.1982 каменярем 5 розряду на Світловодський завод продовольчих товарів;

з 30.10.1992 по 03.01.1994 каменярем 5 розряду у кооперативі «Стимул».

Вказані записи відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою держпраці від 20.06.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58. Записи про звільнення 21.04.1982 та 03.01.1994 засвідчені печаткою відповідного підприємства.

Суд першої інстанції правильно встановив, що в трудовій книжці позивача міститься запис про звільнення позивача з роботи 21.04.1982 у зв`язку з призовом на військову службу на підставі протоколу №48-к (не зазначено дати акту про звільнення). Наступний запис засвідчує проходження служби в Радянській армії з 24.04.1982.

За таких обставин не зазначення акту про звільнення не може вважатися недоліком заповнення трудової книжки, що тягне за собою такий негативний наслідок для позивача як незарахування певного періоду роботи до страхового стажу, оскільки виходячи з підстави звільнення дата такого звільнення відома (21 квітня 1982 року). Крім того, вказані записи в трудовій книжці виконані послідовно, не місять суперечливих відомостей про періоди роботи та узгоджуються між собою; запис про звільнення завірений відбитком печатки.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставне незарахування скаржником до страхового стажу періоду роботи позивача з 10 липня 1981 року по 21 квітня 1982 року.

Стосовно періоду роботи з 30.10.1992 по 03.01.1994 скаржник посилається на виправлення в даті звільнення 03.01.1994 та допис номеру наказу про звільнення. Підстава звільнення протокол - №36 від 03 січня 1994 року. Суд першої інстанції за результатом дослідження записів трудової книжки позивача встановив, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що запис про дату акту звільнення виправлень не містить, запис про дату звільнення містить незначне виправлення, яке узгоджується з датою акту звільнення.

Отже, в сукупності ці відомості в трудовій книжці беззаперечно дають можливість встановити період роботи позивача з 30.10.1992 по 03.01.1994, тому висновки скаржника з цього приводу є помилковими.

Виявлені скаржником недоліки в заповненні трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу позивача. При цьому пенсійний орган не ставить під сумнів достовірність записів, внесених до трудової книжки позивача, а вказує на окремі, незначні недоліки під час заповнення трудової книжки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відомості в трудовій книжці позивача є достатньою підставою для підтвердження періодів роботи позивача з 10.07.1981 по 21.04.1982 та з 30.10.1992 по 03.01.1994 і, як наслідок, зарахування цих періодів до страхового стажу позивача.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що з урахуванням визначеного пенсійним органом страхового стажу позивача 20 років 2 місяці 1 день та періодів роботи з 10.07.1981 по 21.04.1982 та з 30.10.1992 по 03.01.1994 загальний страховий стаж позивача становить більше 22 років, що може бути підставою для застосування ч.2 ст.26 цього Закону №1058-IV по досягненню позивачем 63 років (07 січня 2024 року).

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі №340/8865/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко