Справа № 140/6509/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року ЛуцькСправа № 140/6509/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у сумі 132334,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що солдат ОСОБА_1 відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25 лютого 2022 року №42 був призваний на військову службу за призовом в особливий період та був забезпечений державою всіма видами матеріального забезпечення, в тому числі речовим майном. Згідно з наказом від 23 серпня 2022 року №138 ОСОБА_1 вважається таким, що вибув у лікувальний заклад. Однак 28 листопада 2022 року під час перевірки наявності особового складу військової частини в лікувальних закладах виявлено факт відсутності ОСОБА_1 за місцем лікування. За результатами службового розслідування встановлено неприбуття ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 після лікування, тобто він самовільно залишив військову частину тривалістю понад десять днів в умовах дії правового режиму воєнного стану. Разом з тим, за період із 23 серпня 2022 року по 28 листопада 2022 року відповідачу виплачувалося грошове забезпечення, у тому числі додаткова винагорода. Згідно з наказом від 28 грудня 2022 року №1812 солдата ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 129582,54 грн. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 травня 2024 року №134 солдата ОСОБА_1 , звільненого наказом від 02 травня 2024 року №195-РС з військової служби в запас згідно з підпунктом в пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання), з 09 травня 2024 року виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення. При цьому утриманню підлягала вартість виданого ОСОБА_1 обмундирування в сумі, обчисленій пропорційно часу, який залишився до кінця строку носіння 2751,91 грн.

У добровільному порядку ОСОБА_1 не відшкодував кошти, отримані без достатньої правової підстави у сумі 129582,54 грн та вартість виданого обмундирування, строк носіння якого не закінчився, у сумі 2751,91 грн, чим наніс збиток державі в особі Військової частини НОМЕР_1 у розмірі 132334,45 грн, тому позивач звернувся до суду із цим позовом про стягнення коштів.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог (а.с.53-57). Зазначив, що в лютому 2022 року добровільно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 та з 25 лютого 2022 року почав проходити військову службу. Однак під час виконання бойових дій отримав захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби, тому неодноразово проходив курси лікування. У зв`язку з тим, що стан здоров`я не покращувався, ОСОБА_1 з 29 серпня 2022 року по 30 вересня 2022 року проходив курс реабілітації в Комунальному підприємстві Медичний центр реабілітації учасників бойових дій Луцької територіальної громади, а потім був скерований для проходження курсу реабілітації ще сімейним лікарем. Через порушення психо-емоційного стану проходив курс лікування в психіатричній лікарні анонімно. ОСОБА_1 стверджує, що по цей час потребує постійного лікування, про що зазначено в довідці від 20 березня 2024 року.

Відповідач вважає, що виплата коштів Військовою частиною НОМЕР_1 здійснена на законних підставах - кошти виплачені за період лікування захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

У відповіді на відзив (а.с.71-75) позивач підтримав доводи позову. Наголосив на тому, що після вибуття з Військової частини НОМЕР_1 для проходження лікування відповідач своєчасно до Комунального підприємства Медичний центр реабілітації учасників бойових дій Луцької територіальної громади не прибув, був відсутній з невідомих причин та не повідомляв посадових осіб військової частини про своє місце перебування поза межами Військової частини НОМЕР_1 , про що свідчать матеріали службового розслідування №1812. Після закінчення лікування у Комунальному підприємстві Медичний центр реабілітації учасників бойових дій Луцької територіальної громади до Військової частини НОМЕР_1 відповідач не прибув та 17 червня 2023 року вчинив злочин, передбачений частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України (вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2023 року був визнаний винним у пред`явленому йому обвинуваченні).

Відповідач також повідомив, що 31 січня 2024 року третім відділом Територіального бюро розслідувань, розташованого у місті Луцьку, було відкрито кримінальне провадження у зв`язку із самовільним залишенням ОСОБА_1 місяця служби чи нез`явлення вчасно без поважних причин на службу в умовах воєнного стану.

Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.

Сторони не зверталися у встановленому порядку із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Суд звертає увагу відповідача, що за змістом статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, оскільки заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України, про що було роз`яснено в ухвалі про відкриття провадження у справі. Тому заявлене у відзиві на позовну заяву клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не підлягало вирішенню судом по суті.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справ, суд встановив такі обставини.

Наказом Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 лютого 2022 року №42 солдата ОСОБА_1 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 25 лютого 2022 року зараховано на військову службу за призовом в особливий період і призначено на посаду- водія-заправника взводу матеріального забезпечення 2-го механізованого батальйону (а.с.17).

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 серпня 2022 року №212 ОСОБА_1 вважається таким, що вибув у лікувальний заклад - Комунальне підприємство Медичний центр реабілітації учасників бойових дій Луцької територіальної громади та виключений з котлового забезпечення (а.с.24).

Із змісту наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28 листопада 2022 року №1595 слідує, що за фактом відсутності солдата ОСОБА_1 у Комунальному підприємстві Медичний центр реабілітації учасників бойових дій Луцької територіальної громади було призначено службове розслідування (а.с.25). Актом службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із довготривалим лікуванням, відповідно до наказу командира частини від 23 серпня 2022 року №212 був скерований на лікування до Комунального підприємства Медичний центр реабілітації учасників бойових дій Луцької територіальної громади, проте до вказаного закладу не прибув та до військової частини не повернувся. Відсутність солдата ОСОБА_1 була виявлена після проведення звірки з комунальним закладом. У військовій частині немає жодних даних про законні підстави, які виправдовують відсутність солдата ОСОБА_1 , який перебуваючи поза місцем проходження військової служби протягом більше 10 діб (з 23 серпня 2022 року), використовує службовий час на свій власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29 листопада 2022 року №315 ОСОБА_1 з 01 вересня 2022 року знятий з усіх видів забезпечення. Щомісячної премії за період серпень - жовтень 2022 року ОСОБА_1 не позбавлявся, оскільки повідомлення про відсутність надійшло 28 листопада 2022 року. За період із 23 серпня 2022 року по 28 листопада 2022 року йому нараховано та виплачено грошове забезпечення в розмірі 39582,54 грн та додаткову винагороду у розмірі 90000,00 грн (а.с.27-29).

Карткою особового рахунку військовослужбовця (а.с.38) та відомістю зарахувань заробітної плати (а.с.39) підтверджено нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 23 серпня 2022 року по 28 листопада 2022 року.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29 листопада 2022 року №319 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що з 23 серпня 2022 року відсутній з невідомих причин, а з 29 жовтня 2022 року таким, що самовільно залишив частину; з 01 вересня 2022 року його виключено з усіх видів забезпечення (а.с.31 зворот).

28 грудня 2022 року командир Військової частини НОМЕР_1 видав наказ №1812 Про результати службового розслідування відносно солдата ОСОБА_1 та покарання винних, яким на солдата ОСОБА_1 за невихід на службу без поважних причин накладено стягнення, передбачене пунктом в статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, - сувора догана, та притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 129582,54 грн (а.с.35-37).

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України (а.с.86-87).

03 травня 2024 року командир Військової частини НОМЕР_1 видав наказ №682 Про заподіяння матеріальної шкоди державі внаслідок неналежного виконання обов`язків військової служби та покарання винних, яким солдата ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням його з військової служби у запас відповідно до пункту в пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військову службу та військовий обов`язок притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі вартості виданих йому предметів речового майна, строк носіння якого внаслідок самовільного залишення ним місця служби не закінчився, - у сумі 2751,91 грн (а.с.19-20).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 травня 2024 року №134 солдата за призовом до мобілізації ОСОБА_1 , звільненого наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 02 травня 2024 року №134 у запас згідно з підпунктом в пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військову службу та військовий обов`язок (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання), з 09 травня 204 року виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення (а.с.40-41).

15 травня 2024 року начальник фінансово-економічної служби рапортом повідомив командира Військової частини НОМЕР_1 про неможливість подальшого стягнення коштів у зв`язку з виключенням ОСОБА_1 зі списків Військової частини НОМЕР_1 ; залишок до утримання становить 132334,45 грн (а.с.16).

З метою добровільного повернення заборгованості у сумі 132334,45 грн Військова частина НОМЕР_1 надіслала відповідачу претензію від 14 червня 20224 року №5837 (а.с.42-43).

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби та військовослужбовці одержують грошове та речове забезпечення за рахунок держави.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Пунктами 8, 9 розділу І Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за №768/28898, далі - Інструкція №232), військовослужбовцям речове майно особистого користування та інвентарне майно видається за встановленими нормами і порядком, визначеними цією Інструкцією. Нормами забезпечення речовим майном військовослужбовців визначаються кількість предметів, що видаються на одного військовослужбовця у військових частинах або на одне ліжко в лікувальних закладах, а також на одиницю бойової техніки, місця несення варти (служби), підрозділ, установу, та строки їх носіння (експлуатації). Строк носіння або експлуатації предметів речового майна - час, установлений нормами забезпечення речовим майном військовослужбовців, протягом якого предмет повинен носитися або перебувати в експлуатації.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції №232 у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання наступило за час проходження служби.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут ВС ЗСУ), визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За приписами статей 26, 27 Статуту ВС ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України, дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначені Закон України від 03 жовтня 2019 року №160-ІХ Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі (далі - Закон №160-ІХ).

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закон №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду (частина перша статті 7 Закону №160-ІХ).

За приписами частини першої статті 12 Закону №160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що заявлені до стягнення кошти у сумі 129582,54 грн були отримані відповідачем та є його грошовим забезпеченням за період з 23 серпня 2022 року по 28 листопада 2023 року, при цьому за матеріалами службового розслідування та прийнятим за його результатами наказом від 28 грудня 2022 року №1812, у зв`язку із нез`явленням вчасно до лікувального закладу без поважних причин та до військової частини останній був притягнутий до повної матеріальної відповідальності у розмірі 129582,00 грн (а.с.35-37).

Зазначений наказ є чинним, відповідачем не оскаржувався.

Надані відповідачем докази про лікування з 01 травня 2022 року по 23 травня 2022 року (а.с.60), з 15 липня 2022 року по 13 серпня 2022 року (а.с.61) не стосуються періоду, охопленого у наказі від 28 грудня 2022 року №1812 про притягнення останнього до матеріальної відповідальності. Також не підлягає врахуванню судом і виписка з індивідуальної реабілітаційної картки № НОМЕР_3 про проходження курсу реабілітації з 29 серпня 2022 року по 30 вересня 2022 року (а.с.62), оскільки наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 28 грудня 2022 року №1812, згідно з яким ОСОБА_1 притягнутий до матеріальної відповідальності та на підставі якого заявлені вимоги про стягнення коштів, не є предметом оскарження у цій справі.

Так само є чинним наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 03 травня 2024 року №682 Про заподіяння матеріальної шкоди державі внаслідок неналежного виконання обов`язків військової служби та покарання винних, згідно з яким притягнутий до повної матеріальної відповідальності у розмірі вартості виданих йому предметів речового майна, строк носіння яких не закінчився, всього на загальну суму, з урахуванням зносу, 2751,91 грн (а.с.19-20). Перелік та вартість майна, сума до утримання визначені довідкою від 09 травня 2024 року №5 (а.с.21).

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 , який звільнений наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 02 травня 2024 року №195-РС (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання), наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 травня 2024 року №134 з 09 травня 2024 року виключений із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення (а.с.40-41).

ОСОБА_1 не надав суду ні доказів добровільного відшкодування ним коштів у сумі 132334,45 грн, ні доказів оскарження наказів Військової частини НОМЕР_1 від 28 грудня 2022 року №1812, від 03 травня 2024 року №682 про притягнення до матеріальної відповідальності. Повернення надісланої позивачем відповідачу претензії про сплату коштів з причин за закінченням терміну зберігання не змінює причин стягнення коштів з останнього (а.с.88).

Отже, у зв`язку із звільненням зі служби відповідача, який притягнутий до матеріальної відповідальності (накази є чинними), та його відмовою від добровільного відшкодування шкоди, суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно із частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки у цій справі задоволено позов суб`єкта владних повноважень, тому судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн згідно із квитанцією від 30 травня 2024 №3169 (а.с.15, 47) з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) про стягнення коштів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 кошти в сумі 132334,45 грн (сто тридцять дві тисячі триста тридцять чотири грн 45 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк