Справа № 526/2569/24
Суддя: Максименко Л. В.
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 526/2569/24
Провадження № 2-а/526/30/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л.В.

секретаря судового засідання Синепол С. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, сержанта поліції СРПП ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Іванюти Станіслава Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі,

в с т а н о в и в:

09 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, сержанта поліції СРПП ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Іванюти Станіслава Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі.

Позов обґрунтовує тим, що постановою поліцейського СРПП ВП №1 Миргородського РВП сержантом Іванютою С. М. серії БАА №986640 від 26 червня 2024 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн за ст. 132-2 КУпАП, а саме за те, що він 13.06.2024 року о 09 год.37 хв. в м. Гадяч по вул. Героїв Майдану Миргородського району керував транспортним засобом трактором JOHN DEERE, днз НОМЕР_1 , буксируючи оприскувач, в якого габарити перевищують допустимі 2 м 60 см , а саме 3 м 20 см. При цьому не мав супроводу автомобіля прикриття, який би рухався по заду, який обладнаний з додержанням вимог та стандартів проблисковими маячками оранжевого кольору, чим порушив п.22.7 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.132-2 КУпАП.

Позивач вважає постанову протиправною, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, зокрема не містить інформацію про марку та модель оприскувача, а також в ній не зазначена модель трактора JOHN DEERE. У постанові не зазначено, в чому полягає негабаритність оприскувача в його ширині, висоті чи довжині. У постанові не вказано частину ст. 132-2 КУпАП за якою на нього було накладено адміністративне стягнення, оскільки вказана стаття має три частини. Окрім того, за вказаною статтею передбачена відповідальність за порушення вантажовідправником вимог оформлення та внесення відомостей до товарно-транспортної накладної або інших визначених законодавством документів на вантаж.В оскаржуваній постанові взагалі не йде мова про будь-який вантаж. До того ж, санкція ст. 132-2 КУпАП взагалі не передбачає відповідальність у вигляді шграфу розміром 510 грн. Також, поліцейським було порушено порядок зупинення транспортного засобу, зокрема йому не було чітко роз`яснено причину зупинки транспортного засобу та всупереч п.1.10 ПДР України, перевірку габаритних параметрів транспортного засобу здійснено не на стаціонарному або пересувному пункті габаритно-вагового контролю, а за допомогою вимірювальної стрічки (рулетки) поліцейського. З цих підстав просив суд визнати вказану постанову про накладення на нього адміністративного стягнення протиправною, скасувати її, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-2 КУпАП, стягнути з відповідача судові витрати, що складаються з судового забору в розмірі 1211,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 300 грн.

Ухвалою суду від 11 липня 2024 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалу про відкриття провадження у справі позивач отримав 20.07.2024.

Відповідачі Головне управління Національної поліції в Полтавській області та сержант поліції СРПП ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Іванюта С. М. отримали ухвалу про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та додатками до неї відповідно 19.07.2024 та 16.07.2024.

У відведений строк, з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, від сторін не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідач Головне управління Національної поліції в Полтавській області надало відзив на позов, в якому вказує, що оскаржувана постанова серії БАА №986640 від 26 червня 2024 року за ст. 132-2 КУпАП була винесена згідно ст. 258, 280 КУпАП, відповідачем була встановлена особа правопорушення, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують. Факт вчинення правопорушення є доведеним позовні вимоги позивача є безпідставними і немає жодних підстав для скасування вказаної постанови. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу понесених позивачем, вважає, що сума 16 300 грн є завищеною, не відповідає критерію розумності та співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, з цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Власенко Н. О. надійшла відповідь на відзив, в якому вона зазначає, що у відзиві взагалі відсутнє будь яке спростування обставин на які посилається позивач, як підставу для визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Щодо стягнення витрат на правову допомогу вказує, що до позову було додано копію відповідного Договору №13/24 ЛБГ про надання професійної правничої допомоги адвоката від 27.06.2024, вказана фіксована сума гонорару, надано розрахунок, яким підтверджується оплата договору, матеріали справи містять документи, які свідчать про реальність надання правової допомоги. Просила позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити з підстав, вказаних у позові.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався правом про подання відзиву на позов.

Судом встановлено, що постановою серії БАА №986640 від 26 червня 2024 року, винесеної сержантом СРПП ВП №1 Миргородського РВП Іванютою С. М. позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн за ст. 132-2 КУпАП.

Зі змісту копії постанови вбачається, що позивач 13.06.2024 року о 09 год.21 хв. в м. Гадяч по вул. Героїв Майдану Миргородського району керував транспортним засобом трактором JOHN DEERE, днз НОМЕР_1 , буксируючи оприскувач, в якого габарити перевищують допустимі 2 м 60 см , а саме 3 м 20 см. При цьому не мав супроводу автомобіля прикриття, який би рухався позаду, який обладнаний з додержанням вимог та стандартів проблисковими маячками оранжевого кольору, чим порушив п.п. 22.7 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.132-2 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення в сумі 510 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що транспортний засіб трактор JOHN DEERE, днз НОМЕР_1 належить ТОВ НК «Агроленд».

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За визначенням п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Так, статтею 132-2 КУпАП передбачена відповідальність за порушення вантажовідправником вимог оформлення та внесення відомостей до товарно-транспортної накладної або інших визначених законодавством документів на вантаж.

Зокрема за диспозицією ч.1 ст. 132-2 КУпАП передбачено відповідальність за внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, крім вантажовідправника, який одночасно є перевізником цього вантажу, а так само внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, за відсутності оформленого дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, що тягне за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За диспозицією ч.2 ст. 132-2 КУпАП передбачено відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені (зазначені) відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків включно, що тягне за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За диспозицією ч.3 ст. 132-2 КУпАП передбачено відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені (зазначені) відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків включно, що тягне за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За диспозицією ч.4 ст. 132-2 КУпАП передбачено відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені (зазначені) відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 30 відсотків, що тягне за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених вимог закону встановлено, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 132-2 КУпАП є саме порушення вантажовідправником вимог оформлення та внесення відомостей до товарно - транспортної накладної або інших визначених законодавством документів на вантаж, про що в оскаржуваній постанові взагалі не йдеться. В матеріалах справи взагалі відсутні жодні докази того, що поліцейський при винесенні постанови здійснював огляд якоїсь товарно - транспортної накладної чи документів на вантаж.

Згідно пункту 22.7 Правил дорожнього руху, про порушення якого позивачем вказує інспектор поліції у оскаржуваній постанові, сільськогосподарська техніка, ширина якої перевищує 2,6 м, повинна обладнуватися знаком "Розпізнавальний знак транспортного засобу". Сільськогосподарська техніка, ширина якої перевищує 2,6 м, повинна рухатися в супроводі автомобіля прикриття, який рухається позаду та займає крайнє ліве положення відносно габаритів сільськогосподарської техніки і який обладнується з додержанням вимог стандартів проблисковим маячком оранжевого кольору, ввімкнення якого не дає переваги в русі, а є тільки допоміжним засобом інформації для інших учасників руху. Під час руху такій техніці заборонено хоча б частково займати смугу зустрічного руху. На супровідному автомобілі також встановлюється дорожній знак 4.8 , який повинен відповідати вимогам стандартів. Обов`язковим також є встановлення габаритних вогнів по ширині габаритів сільськогосподарської техніки зліва та справа. Забороняється рух сільськогосподарської техніки, ширина якої перевищує 2,6 м, колоною та в умовах недостатньої видимості.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30, згідно з вимогами пункту 2 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Підпунктом 4 пункту 2 наведеного Порядку визначено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів. Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п. 3, 4, 6 Порядку). За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (п.18 Порядку).

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що контроль на відповідність габаритів автомобілів певним нормам проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю із складенням відповідного документу.

Проте відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами передбачена статтею 132-1 КУпАП.

Таким чином судом встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, яке мало місце 26.06.2024 поліцейським СРПП ВП №1 Миргородського РВП сержантом Іванютою С. М. було грубо порушено процесуальний порядок розгляду справи, оскільки дії водія було невірно кваліфіковано за ст. 132-2 КУпАП, що виключає наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого саме ст. 132-2 КУпАП.

До того ж контроль на відповідність габаритів автомобілів певним нормам проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю із складенням відповідного документу. Проте, працівником поліції не було дотримано вказаного порядку та суду не надано відповідного документу. Також відсутні докази про вимірювання параметрів оприскувача безпосередньго працівником поліції.

Згідно із приписами положень статей 251, 254 КУпАП, обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Приписами положень статей 245, 252, 280, 283 КУпАП, передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) забезпечує всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, зокрема підлягають з`ясуванню чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Рішення про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблене на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У пункті 4.1 вище вказаного Рішення, Конституційний Суд України визначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАА №986640 від 26 червня 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ознаками ст. 132-2 КупАП та закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, тому позов підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, представником позивача надано: копію договору про надання професійної правничої допомоги адвоката №13/24 ЛБГ від 27.06.2024, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ БІЗНЕС ГРУП» в особі голови адвокатського об`єднання Власенко Н. О., розрахунок витрат за вказаним договором, ордер № 1184759.

Відповідно до п.5 договору про надання правничої допомоги та розрахунку витрат, адвокатом надані наступні послуги: первинна консультація замовника 1500 грн, ознайомлення з матеріалами справи (вивчення нормативно-правової бази та ознайомлення з наданими замовником документами, роз`яснення шляхів вирішення), зустріч з клієнтом -2500 грн, підготовка матеріалів позовної заяви для пред`явлення до суду 6300 грн, участь у розгляді в суді першої інстанції (ознайомлення з матеріалами справи, підготовка та подання клопотань, заяв, пояснень, участь у судових засіданнях 6000 грн, що разом становить 16300 грн.

Як вбачається з вказаного договору, розмір гонорару адвоката за надані послуги є фіксованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи наведене, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, розгляд якої здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання, задоволення позовних вимог позивача, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7800, оскільки такий розмір є співмірним з наданими послугами та складності справи. Суд зауважує, що захисник не приймав участі в судових засіданнях, вартість яких згідно розрахунку становила 6000 грн., оскільки справа розглядалася без виклику сторін

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області є філією (іншим відокремленим підрозділом) Головного управління Національної поліції в Полтавській області, судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1211,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7800,00 грн, сплачені позивачем підлягають стягненню з Головного управління Національної поліції в Полтавській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. 2, 5 - 11, 19, 73-77, 79, 90, 132, 139, 241- 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, сержанта поліції СРПП ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Іванюти Станіслава Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі- задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №986640 від 26 червня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 510 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-2 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 132-2 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1211,20 грн та за професійну правничу допомогу в сумі 7800,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду через Гадяцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач 1 Головне управління Національної поліції в Полтавській області, юридична адреса: 36014, вул. Юліана Матвійчука, 83, м. Полтава, .

Відповідач 2 сержант поліції СРПП ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Іванюта Станіслав Миколайович , адреса: вул. Гетьманська,10, м. Гадяч Полтавської області.

Головуюча: Л. В. Максименко