Справа № 400/4533/24
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 р. № 400/4533/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, вул. Надії Алексєєнко, 106, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н,49008,
Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008,
провизнання протиправним та скасування рішення від 26.04.2024 №59, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач 1) за участі третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення від 26.04.2024 року №59 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. «а» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року за №1-р/2020 за її заявою від 18.04.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення їй пенсії за віком. Рішенням від 26.04.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовило у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки позивачка не досягла пенсійного віку в розумінні положень статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому право на пенсію набуде при досягненні віку 50 років. Не погоджуючись із таким рішенням позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою від 17.05.2024 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі №400/4533/24 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що пенсійний вік, визначений пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список № 1) становить 50 років. Вік позивачки на момент подачі заяви про призначення пенсії 48 років. Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вважає, що ним правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 у зв`язку з не настанням пенсійного віку.

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від представника позивачки, в якому зазначено, що судова практика з аналогічних спорів свідчить про різні підходи до вирішення питання визначення пенсійного органу, який має вчинити дії зобов`язального характеру після скасування рішення про відмову в призначенні пенсії. Однак більшість суддів вважає, що такі дії має бути зобов`язано вчинити те управління, яке досліджувало пенсійні документи позивача і вирішувало питання щодо призначення пенсії. Натомість, ГУ ПФУ в Миколаївській області у заявлених правовідносинах під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком від 18.04.2024 виконало виключно дві функції: прийняло документи та листом повідомило про результати їх розгляду позивачеві. У випадку зобов`язання судом призначити пенсію органу ПФУ не за місцем реєстрації проживання позивача, пенсійна справа останнього територіальним органом ПФУ за місцем проживання засобами електронного зв`язку передається до органу ПФУ, на який судом покладено таке зобов`язання, для здійснення призначення пенсії особі, що не становить значних труднощів з огляду на сучасні технології. На думку позивача, в даному випадку найбільш правомірним та ефективним способом захисту порушеного права є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за її заявою від 18.04.2024. На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.19, 46 Конституції України, п. «а» статті 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення", Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року за №1-р/2020 (справа №1-5/2018 (746/15), зразковим рішенням Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.04.2021 по справі 360/3611/20 та Постановою Великої Палати Верховного Суду від 3.11.2021 у цій справі, зазначеною вище судовою практикою з аналогічних спорів.

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшли пояснення, в яких просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26.04.2024 №59 про відмову в призначенні пенсії є правомірним, оскільки лише з настанням необхідного віку у позивачки виникне право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058, тому вимога про призначення зазначеного виду пенсії з 18.04.2024 року є необґрунтованою та безпідставною.

Ухвалою від 30.09.2024 року суд змінив статус Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) із третьої особи на статус відповідача.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

18.04.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058).

З урахуванням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), органом, що приймав рішення за заявою позивача, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26.04.2024 року №59 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у зв`язку з тим, що заявниця не досягла пенсійного віку встановленого Законом.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправним, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону № 1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

За правилами п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058 в редакції чинній до 01.01.2018 року, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: серед іншого, особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з пунктом "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі - Закон України "Про пенсійне забезпечення" у редакції чинній до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 року) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII від 02.03.2015 року) віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Закон № 213-VIII від 02.03.2015 року набув чинності з 01.04.2015 року.

Таким чином, після набуття чинності нормами Закону № 1058 правила призначення пенсій за Списком № 1 регламентувались п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017 року (далі - Закон № 2148-VIII від 03.10.2017 року), яким текст Закону № 1058 доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 (у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку, як зокрема: 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

У силу спеціальної вказівки у Законі № 2148-VIII від 03.10.2017 року наведені вище норми закону підлягали застосуванню з 01.10.2017 року.

Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-XII у редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), зокрема, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII.

Стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягає стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах".

Таким чином, з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII від 02.03.2015 року та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року.

Відносно позивачки правила зазначених вище Законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII та 50 років за п. 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII.

Вирішуючи питання щодо того, норми якого саме закону: № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII чи № 1058 в редакції Закону № 2148-VIII підлягають застосуванню у даному випадку, суд зважає на наведені приписи п. 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, якою визначено, що застосуванню підлягає, зокрема, стаття 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Отже, визначальним у даному випадку є з`ясування обставин щодо того чи працювала особа, яка звертається з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на посадах, визначених у нормах статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII), саме до 1 квітня 2015 року і у разі якщо так, то при вирішенні питання про призначенні такій особі пільгової пенсії слід керуватися саме статтею 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII).

У цій справі відповідно даних трудової книжки НОМЕР_1 позивачка всю свою трудову діяльність, починаючи з 17.08.2007 працює лаборантом, хіміком на державних підприємствах зі здійснення радіаційно-екологічного моніторингу радіаційно-дозиметричного контролю на Чорнобильській атомній станції (прийнята на роботу у ДСНВП «Чорнобильський радіоекологічний центр», який було реорганізовано шляхом приєднання до ДСП «Чорнобильський спецкомбінат»; лабораторію інструментальних методів дослідження перейменовано у відділ лабораторних методів досліджень вимірювального комплексу радіаційно-екологічного моніторингу радіаційно-дозиметричного контролю ДСНВП «Екоцентр», яке в свою чергу було приєднано до ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами»).

Відповідно, щодо позивачки має застосовуватись ст. 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Отже, позивачка відповідно до вимог статті 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII, має право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1 за наявності віку 48 років.

На момент звернення позивачки із заявою 18.04.2024 року вона мала необхідний вік 48 років.

Наявність достатнього страхового та пільгового стажу відповідачами не заперечується.

Так, згідно оскаржуваного рішення страховий стаж становить 25 років 10 місяців, з урахуванням вимог частини 3 ст. 24 Закону № 1058 - 40 років 10 місяців.

До страхового стажу зараховано всі періоди.

Пільговий стаж роботи за Списком № 1 становить 16 років 4 місяці 12 днів.

До пільгового стажу зараховано всі періоди роботи.

Отже, враховуючи, що позивачка мала достатній вік 48 років при необхідних 48 роках, достатній страховий стаж та достатній пільговий стаж за Списком № 1, суд дійшов висновку, що Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно відмовлено у призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1. Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26.04.2024 року № 59 про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити позивачці пенсію на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Вказаним приписам кореспондують положення ст. 83 Закону № 1788-XII, відповідно до якої, пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Суд встановив, що позивачка досягла 48 річного віку, із заявою про призначення пенсії за віком позивачка звернулась 18.04.2024 року, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позивачка має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 13 Закону № 1788-XII з дня звернення за пенсією 18.04.2024 року.

Суд звертає увагу, що в даному випадку відсутнє втручання суду у дискреційні повноваження Пенсійного фонду, оскільки у відповідачів відсутня можливість діяти на власний розсуд, адже спірним у даних правовідносинах був тільки віковий ценз позивачки, спір про що було вирішено судом у даному рішенні, а інші умови для призначенні пенсії дотримані і не заперечуються відповідачами.

Таким чином, позовні вимоги належать до задоволення.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, здійснені нею судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позову, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області.

Разом з тим, при поданні позову позивачка сплатила 1211,20 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією від 14.05.2024 року №9318-0629-0138-6684.

Згідно ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позов поданий через систему "Електронний суд".

Враховуючи заявлені позовні вимоги, позивачка повинна була сплатити до суду судовий збір у розмірі 968,96 грн. із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження ставки судового збору.

За таких обставин позивачка надмірно сплатила 242,24 судового збору.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Надії Алексєєнко, 106, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, 49008, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) про визнання протиправним та скасування рішення від 26.04.2024 №59, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення від 26.04.2024 №59 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Ззобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. «а» ст.13 Закону України „Про пенсійне забезпечення" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року за №1-р/2020 за її заявою від 18.04.2024.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Надії Алексєєнко, 106, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, 49008, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 968,96 грн.

5. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Величко