Справа № 160/22873/23
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (відповідач-2) про визнання протиправними і скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії, -
08.09.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (відповідач-2), в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального (пільгового) стажу за Списком №1, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди роботи: з 16.11.1991р. по 08.06.1992р. в кооперативі «Таврія»; періоди роботи в умовах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 12.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року, із розрахунку 1 рік роботи за 1 рік та 7 місяців стажу; періоди роботи в умовах Крайньої півночі з 07.09.1993 року по 28.03.1994 року, з 31.03.1994 року по 05.07.1995 року, з 12.09.1995 року по 25.02.1998 року із розрахунку 1 рік роботи за 1 рік та 7 місяців стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати час ОСОБА_1 задля надання для долучення документів, що підтверджують час роботи ОСОБА_1 за пільговим стажем (Списком №2) з 01.04.2005 року по 14.06.2006 року на ЗАТ «Трест Кривбасшахтопроходка», яке на сьогодні знаходиться в процесі ліквідації;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08 березня 2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: оригіналу документа про доплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 1073,60грн.; уточненої позовної заяви та її копій відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі, в якій викласти позовні вимоги щодо надання часу ОСОБА_1 задля надання для долучення документів, що підтверджують час його роботи за пільговим стажем (Списком №2) з 01.04.2005 року по 14.06.2006 рік на ЗАТ «Трест Кривбасшахтопроходка», яке на сьогодні знаходиться в процесі ліквідації, відповідно до ч.1 ст.5 КАС України та із зазначенням кого саме позивач просить зобов`язати надати такий час.
На виконання вимог ухвали суду від 13.09.2023 року, позивачем 06.10.2023р. було усунуто означені недоліки позовної заяви та подано уточнену позовну заяву.
Крім того, ухвалою суду від 11.10.2023р. витребувано у Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1
10.11.2023 року до суду на виконання вимог ухвали від 11.10.2023р. від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшла копія пенсійної справи ОСОБА_1 . При цьому правом на подання відзиву на позовні заяву відповідач-1 станом на 10.11.2023р. не скористався.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.03.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
До вказаної заяви ОСОБА_1 долучено, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_1 від 29.06.1983р., довідки, видані Акціонерною компанією «Алроса» (Республіка Саха (Якутія)), від 10.02.2015р. №04/54 відносно того, що ПНО «Якуталмаз» станом на 2015 рік є акціонерною компанією «Алроса» (довідка про реорганізацію підприємства); від 19.02.2015р. №А02-1320-05-21/16 та від 24.02.2015р. №05-1530-12-м-26/012 про підтвердження періоду роботи позивача в складі Управління матеріально-технічного забезпечення ПНО «Якуталмаз», від 10.02.2015р. №А02-1420-31-20-04-54 про підтвердження періоду роботи позивача в Мирнинському будівельно-монтажному тресті УКС АК «АЛРОСА», який знаходиться на території Мирнинського району Республіки Саха (Якутія) РФ, що дорівнюється до умов Крайньої Півночі і коефіцієнт на цій території становить 1,7, а також довідки, про розмір заробітної плати позивача під час роботи в Управлінні матеріально-технічного забезпечення ПНО «Якуталмаз» з червня 1983 року по травень 1986 року, які видані Акціонерною компанією «Алроса» (Республіка Саха (Якутія)).
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області визначено органом, уповноваженим розглянути вищевказану заяву позивача.
При цьому, як слідує з розрахунку страхового стажу позивача (форма РС-право), в тому числі пільгового, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до страхового стажу позивача було зараховано періоди роботи позивача в умовах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 11.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року в одинарному розрахунку, а період роботи з 16.11.1991 по 08.06.1992 в кооперативі «Таврія», а також періоди роботи в умовах Крайньої Півночі з 07.09.1993 по 28.03.1994 та з 31.03.1994 по 05.07.1995 не зараховані до страхового стажу позивача взагалі; період роботи з 01.04.2005 року по 14.06.2006 року в ЗАТ «Трест Кривбасшахтопроходка» зараховано лише до страхового стажу позивача, без зарахування до пільгового за Списком №2; період роботи з 12.09.1995 року по 25.02.1998 року зараховано до загального страхового стажу позивача в одинарному розмірі.
Рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.03.2023р. №8 за результатами розгляду заяви позивача про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, підтверджено періоди роботи ОСОБА_1 з 01.09.1998 п 24.08.1999, з 04.04.2000 по 31.03.2005 для зарахування до пільгового стажу за Списком №2. Водночас, в цьому рішенні вказано, що період роботи з 01.04.2005 по 14.06.2006 в ПрАТ «Трест Кривбасшахтопроходка» Комісією не розглядається, оскільки підприємство не ліквідоване.

Як слідує з розрахунку страхового стажу позивача (форма РС-право), в тому числі пільгового, з урахуванням вищевказаного рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.03.2023р. №8, страховий стаж позивача склав - 28 років 01 місяць 13 днів, з них - 13 років 03 місяці 17 днів пільговий стаж за Списком №2.

В подальшому, отримавши вищевказане рішення Комісії, 22.05.2023 року ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області визначено органом, уповноваженим розглянути вищевказану заяву позивача.

За результатами розгляду заяви позивача від 22.05.2023р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення від 29.05.2023 року №23, яким відмовило позивачеві у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV 29 років, в той час, як страховий стаж позивача складає лише 28 років 01 місяць 13 днів, з них 13 років 03 місяці 17 днів пільговий стаж за Списком №2. Водночас, цим рішенням відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 16.11.1991 по 08.06.1992, оскільки зрізано дати наказів на прийняття та звільнення з роботи та на відбитку печатки неможливо прочитати назву підприємства; період роботи в Російській Федерації з 07.09.1993 по 28.03.1994 та з 31.03.1994 по 05.07.1995, оскільки це не передбачено діючим законодавством у зв`язку з виходом російської федерації із Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Також цим рішенням відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду роботи з 01.04.2005 по 14.06.2006, оскільки пільговий стаж не підтверджено Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зв`язку із тим, що підприємство не ліквідовано.

З розрахунку страхового стажу позивача (форма РС-право), в тому числі пільгового, встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області до страхового стажу позивача зараховано 28 років 01 місяць 13 днів, з них - 13 років 03 місяці 17 днів пільговий стаж за Списком №2, при цьому періоди роботи позивача в умовах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 11.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року зараховані до страхового стажу ОСОБА_1 як і раніше відповідачем-1 в одинарному розрахунку, а період роботи з 16.11.1991 по 08.06.1992 в кооперативі «Таврія» та періоди роботи в умовах Крайньої Півночі з 07.09.1993 по 28.03.1994 та з 31.03.1994 по 05.07.1995 не зараховані до страхового стажу позивача взагалі; період роботи з 01.04.2005 року по 14.06.2006 року в ЗАТ «Трест Кривбасшахтопроходка» зараховано лише до страхового стажу позивача, без зарахування до пільгового за Списком №2; період роботи з 12.09.1995 року по 25.02.1998 року зараховано до загального страхового стажу позивача в одинарному розмірі.

Незгода позивача з вищевказаними рішеннями відповідачів про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, а також про відмову у зарахуванні спірних періодів роботи позивача до його страхового стажу, в тому числі у кратному обчисленні щодо періодів роботи в умовах Крайньої Півночі, зумовила звернення ОСОБА_2 до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За змістом абзацу першого частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Приписами ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 114 Закону №1058-IV визначено порядок на умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За приписами п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV право на призначення пенсії на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок.

За приписами п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005р. за №1451/11731 (далі Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Згідно з п.4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Відповідно до п.4.3 Порядку №383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової, тобто до Списку №2 в даному випадку, та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах та досягнення відповідного віку, встановленого законом.

Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п.10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93р. №637.

Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

При цьому, пунктами 20-22 Порядку №637 визначено особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників.

Так, відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Вищевказані норми свідчать про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи іншими документами, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.

Отже, лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974р. №162 (зі змінами) (далі Інструкція №162), що була чинна на момент видачі позивачеві трудової книжки серії НОМЕР_2 від 20.02.1984 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу; прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань, заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і уставами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції і про виплачені у зв`язку із цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не вносяться.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Наприклад, якщо робітника чи службовця прийнято на роботу 5 січня 1984р., в графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938р.) записується: « 1984.05.01», в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975р.: « 05.01.84». Записи виконуються акуратно, перовою чи кульковою ручкою, чорнилами чорного, синього чи фіолетового кольору.

Пунктом 2.5 Інструкції №162 передбачено, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення і інш. виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати робітнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з п.2.7 Інструкції №162 якщо підприємств, що внесло неправильний чи неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності вищестоящою організацією, якій підпорядковувалося ліквідоване підприємство.

При цьому, п.2.8 Інструкції №162 встановлено, що виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення і інш. мають повністю відповідати оригіналу наказу чи розпорядження.

Аналогічні приписи містяться і у п.п.1.1, 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110.

При цьому, п.1.2 Інструкції №58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.

Згідно з п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем при зверненні до пенсійних органів з заявами про призначення пенсії за віком, зокрема, було подано трудову книжку серії НОМЕР_1 від 29.06.1983р., в якій, зокрема, наявні записи наступного змісту:

УМТС об`єднання «Якуталмаз» Район Крайньої Півночі:

- 29.06.1983 прийнятий тимчасово робітником складу №8 (наказ №31 від 29.06.1983);

- 25.08.1983 зарахований на постійну роботу робітником складу №8 (наказ №42к від 26.08.1983);

- 08.01.1986 переведений вантажником (наказ №2 від 08.01.1986);

- 18.02.1986 надано кваліфікацію стропальника (посвідчення №863 від 18.02.1986);

- 12.05.1986 звільнений за п.3 ст.29 КЗпП РСФСР у зв`язку із призовом до лав Радянської армії (наказ №12 від 07.05.1986);

з 18.05.1986 по 09.06.1986 служба у лавах Радянської армії (ВК НИ №2393438);

Комбінат будматеріалів м. Мирний ЯАССР, Район Крайньої Півночі:

- 08.07.1988 прийнятий транспортним робітником 2 розряду бетоно-розчинної дільниці об`єднаного блоку цехів (наказ №74 від 07.07.1988);

- 17.10.1988 звільнений по ст.32 КЗпП РСФСР, розірвання строкового трудового договору за ініціативою працівника (наказ №125 від 17.10.1988);

- 16.11.1991 прийнятий до членів кооперативу «Таврія» водієм 3 класу (наказ №8 від 16.11.1991);

- 08.06.1992 звільнений по ст.38 КЗпП УССР за власним бажанням (наказ №3 від 08.06.1992);

Район Крайньої Півночі Мирнинське автотранспортне підприємство ПСМО «Якуталмазстрой»:

- 07.09.1993 прийнятий водієм 3 класу по вахтовому методу (наказ №347 від 06.09.1993);

- 28.03.1994 звільнений за власним бажанням (ст.31 КЗпП РФ) (наказ №149 від 28.03.1994);

АК «Алмази Росії-Саха» Мирнинський ремонтно-будівельний трест, Крайня Північ:

- 31.03.1994 - прийнятий водієм 3 класу для роботи вахтовим методом (наказ №181 від 31.03.1994);

- 05.07.1995 - звільнений за власним бажанням (ст.31 КЗпП РФ) (наказ №235-к від 28.06.1995);

Орендне підприємство «Геологорозвідник»:

- 12.09.1995 прийнятий водієм 3 класу автомобіля УРАЛ (наказ №55-п від 12.09.1995);

- 25.02.1998 звільнений згідно зі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №8-п від 25.02.1998).

Вказані записи трудової книжки позивача виконано розбірливо та вони є чіткими, виправлень не містять, а також завірені відбитками печатки відповідного роботодавця та підписами їх відповідальних осіб, що відповідачем не заперечується.

Поряд із цим суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018р.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Як зазначено вище, відповідачі, відмовляючи своїми рішеннями у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи в кооперативі «Таврія» з 16.11.1991 по 08.06.1992, посилалися на нечіткий відбиток печатки, яким завірені записи про цей період роботи у трудовій книжці позивача, а відповідач-2 також додатково посилався на неповноту копії сторінки трудової книжки позивача з записами про цей період (зрізано дати наказів на прийняття та звільнення з роботи).

Разом з цим, суд зауважує, що з трудової книжки позивача, копія якої міститься в матеріалах справи, слідує, що вона містить чіткі і повні записи про цей період роботи із зазначенням у самому записі про прийняття на роботу назви місяця роботи кооператив «Таврія», а також із зазначенням дат і номерів наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи.

Вимог до печатки, якою завіряються записи трудової книжки, ані Інструкція №162, ані Інструкція №58 не містять. Натомість, згідно з приписами цих Інструкцій трудова книжка заповнюється відповідальним працівником підприємства, а не особисто робітником (у цьому випадку позивачем), записи завіряються або такою особою, або керівником та скріплюються печаткою.

За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо. Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство роботодавець.

Разом з цим, відповідачем не надано доказів того, що позивач не працював в кооперативі «Таврія» у вказаний період або записи у трудовій книжці позивача стосовно цього стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.

Враховуючи наведене, суд вважає, що виявлені недоліки оформлення трудової книжки позивача не можуть вважатися достатньою підставою для відмови останньому у зарахуванні періоду роботи в кооперативі «Таврія» з 16.11.1991 по 08.06.1992 до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем з певними недоліками, відсутня.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2019р. у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про період роботи позивача в кооперативі «Таврія» з 16.11.1991 по 08.06.1992, що є достатньою підставою для зарахування цього періоду роботи позивача до його загального страхового стажу.

Разом з тим, підстави для зарахування періоду роботи з 16.11.1991р. по 08.06.1992р. в кооперативі «Таврія» саме до спеціального (пільгового) стажу позивача за Списком №1, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як про це просив ОСОБА_1 , відсутні, оскільки ані записами трудової книжки позивача, ані іншими наданими документами взагалі не підтверджено, що протягом цього періоду ОСОБА_1 працював за посадою (професією), що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 або за Списком №2, зокрема, позивачем не надано уточнюючих довідок, передбачених п.20 Порядку №637, відомостей про атестацію такого робочого місця тощо, а також не доведено, що займана ним у цей час посада належить до Списку №1 або Списку №2.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи в умовах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 12.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року та з 07.09.1993 року по 28.03.1994 року, з 31.03.1994 року по 05.07.1995 року, із розрахунку 1 рік роботи за 1 рік та 7 місяців стажу, суд зазначає наступне.

Так, вивчивши засвідчені позивачем копії сторінок його трудової книжки, суд не виявив виправлень, неточностей чи суперечливих записів, які б унеможливлювали встановлення факту трудового стажу, у тому числі з пільговим обчисленням строку.

Суд звертає увагу на те, що правильність та достовірність вказаних записів у трудовій книжці сторонами не оспорюється та не спростовується. Також відповідачами не заперечується сам факт роботи позивача у спірних періодах з 29.06.1983 року по 12.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року та з 07.09.1993 року по 28.03.1994 року, з 31.03.1994 року по 05.07.1995 року в районах Крайньої Півночі.

При цьому, відповідно до розрахунків страхового стажу позивача (форма РС-право), в тому числі пільгового, встановлено, що відповідачами періоди роботи позивача в умовах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 11.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року були зараховані до страхового стажу ОСОБА_1 , проте в одинарному розмірі, а періоди роботи в умовах Крайньої Півночі з 07.09.1993 по 28.03.1994 та з 31.03.1994 по 05.07.1995 не були зараховані до страхового стажу позивача взагалі.

Суд зазначає, що періоди, з яких складається страховий стаж, визначені у статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до частини четвертої якої, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із пунктом 5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 №530/П-28.

Відповідно до пункту 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 року - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.

Згідно із статтю 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районі, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода від 13.03.1992) закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди від 13.03.1992 також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 передбачено, що при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15 січня 1993 року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в прирівняних місцевостях після 01 січня 1991 року й нормами Законів України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960р. №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 р. зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 р. - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Пунктом 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967р. «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» встановлено скоротити тривалість трудового договору, який дає право на отримання пільг, які передбачені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з п`яти до трьох років».

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, яка затверджена Постановою Президії ВЦСПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців ) є сукупність наступних обставин:

1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;

2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.

Ненадання трудового договору, так само як і його відсутність, не є підставою для позбавлення пільг особам, які працювали в районах крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в тому числі щодо пільгового зарахування періодів їх роботи на Крайній Півночі при розрахунку стажу.

Посилання відповідача-1 на те, що для пільгового розрахунку трудового стажу на роботі в районах Крайньої Півночі необхідно подання саме строкового трудового договору, суперечить вимогам чинного законодавства.

Жодна з наведених вище правових норм не визначає строковий трудовий договір як єдиний документ, що підтверджує право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі.

Таким чином, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 07 червня 2018 року у справі №173/637/17, від 03 липня 2018 року у справі №302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справі №554/1723/17, від 21.08.2019р. у справі №750/1717/16-а, від 07.06.2018р. у справі №173/637/17, від 03.07.2018р. у справі №302/662/17-а, від 25.09.2018р. у справі №554/1723/17.

З огляду на наведене, посилання відповідача-1 у своєму рішенні на необхідність надання позивачем термінового трудового договору для зарахування періодів роботи ОСОБА_3 в умовах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 11.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року до його страхового стажу у 1,5 розмірі є безпідставними.

Як встановлено судом, записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 29.06.1983р. підтверджено факт роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 12.05.1986 року в УМТС об`єднання «Якуталмаз», з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року в Комбінат будматеріалів м. Мирний ЯАССР, а також з 07.09.1993 року по 28.03.1994 року в Мирнинське автотранспортне підприємство ПСМО «Якуталмазстрой» та з 31.03.1994 року по 05.07.1995 року в АК «Алмази Росії-Саха» Мирнинський ремонтно-будівельний трест.

Крім цього, позивачем пенсійному органу разом із заявою про призначення пенсії надавалися й інші докази про підтвердження цього страхового стажу, які містяться в матеріалах справи, зокрема: довідки, видані Акціонерною компанією «Алроса» (Республіка Саха (Якутія)), від 10.02.2015р. №04/54 відносно того, що ПНО «Якуталмаз» станом на 2015 рік є акціонерною компанією «Алроса» (довідка про реорганізацію підприємства); від 19.02.2015р. №А02-1320-05-21/16 та від 24.02.2015р. №05-1530-12-м-26/012 про підтвердження періоду роботи позивача в складі Управління матеріально-технічного забезпечення ПНО «Якуталмаз», від 10.02.2015р. №А02-1420-31-20-04-54 про підтвердження періоду роботи позивача в Мирнинському будівельно-монтажному тресті УКС АК «АЛРОСА», який знаходиться на території Мирнинського району Республіки Саха (Якутія) РФ, що дорівнюється до умов Крайньої Півночі і коефіцієнт на цій території становить 1,7, а також довідки, про розмір заробітної плати позивача під час роботи в Управлінні матеріально-технічного забезпечення ПНО «Якуталмаз» з червня 1983 року по травень 1986 року, які видані Акціонерною компанією «Алроса» (Республіка Саха (Якутія)).

За наведених обставин, періоди роботи позивача у районах Крайньої Півночі, окрім записів у трудовій книжці позивача, також належним чином підтверджений довідками, уточнюючими періоди роботи, необхідних для призначення трудової пенсії.

Як зазначено вище, згідно з відомостями пенсійної справи позивача періоди його роботи у районах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 12.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року були зараховані до страхового стажу ОСОБА_1 в одинарному розмірі (кратність 1), що відповідачами визнається.

Разом з цим, суд, враховуючи відомості трудової книжки позивача та довідок, що підтверджують стаж роботи та отримувані пільги під час роботи позивача в районах Крайньої Півночі, а також вищенаведені висновки Верховного Суду, доходить висновку про достатність у цьому випадку підстав для зарахування позивачеві до його страхового стажу періодів роботи у районах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 12.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року із розрахунку за кожний рік роботи - один рік і шість місяців.

Посилання відповідачів на те, що обов`язковою умовою надання пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі один рік роботи за один рік 6 місяців є наявність письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості, суд вважає помилковим з огляду на приписи п.5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції закону чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з яким пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами. Тобто, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Отже, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

При цьому, суд зазначає про безпідставність і необґрунтованість вимог позивача щодо зарахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 12.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року саме із розрахунку за кожний рік роботи - один рік і сім місяців, оскільки вимога позивача щодо застосування саме такої кратності нічим необґрунтована, в тому числі законодавчими нормами.

Щодо періодів роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 07.09.1993 по 28.03.1994 та з 31.03.1994 по 05.07.1995, які взагалі не були зараховані відповідачами до страхового стажу позивача, з посиланням на те, що це не передбачено діючим законодавством у зв`язку із виходом російської федерації із Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року, укладеною між Україною і Росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №676/6166/16-а та від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком відповідачем повинен був бути врахований трудовий стаж та заробітна плата, набуті ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території Російської Федерації.

1 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст.417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м.Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

29 листопада 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі Постанова №1328), яка набрала чинності 02.12.2022, якою постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Пенсійний фонд України звернувся із запитом від 27.12.2022 за №2800-030102-5/56080 щодо погодження порядку дій, який буде застосовуватись до прийняття відповідного нормативно-правового акту у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 Росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, при призначенні пенсій/поновленні раніше призначених пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації. Відповідно до запропонованого порядку дій, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року, а заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону № 1058.

Міністерство соціальної політики України (далі - Мінсоцполітики) листом від 12.01.2023 № 411/0/2-23/54 підтримало позицію Пенсійного фонду України щодо порядку дій. При призначенні пенсії, Мінсоцполітики запропонувало заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії враховувати за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону № 1058, а за період по 31.12.1991 - на умовах, визначених абзацом п`ятим частини першої статті 40 Закону №1058.

В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.99 щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Таким чином, положення Закону №2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення Постанови №1328 з 02.12.2022.

Отже, оскільки позивач працював у Російській Федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території Російської Федерації.

Таким чином, увесь офіційно набутий трудовий стаж позивача на території РФ підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

Крім того суд вважає зазначити те, що відповідно до пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

За таких обставин, суд вважає безпідставним не зарахування відповідачами до страхового стажу позивача періодів його роботи в районах Крайньої Півночі з 07.09.1993 по 28.03.1994 та з 31.03.1994 по 05.07.1995 у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 Росією участі в Угоді учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Водночас, суд не погоджується з доводами позивача відносно того, що періоди його роботи в районах Крайньої Півночі з 07.09.1993 по 28.03.1994 та з 31.03.1994 по 05.07.1995 мають бути зараховані до його страхового стажу у пільговому обчисленні із розрахунку за кожний рік роботи - один рік і сім (шість) місяців, з огляду на таке.

Вищенаведені висновки Верховного Суду були сформовані у правовідносинах, які стосувались обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі за періоди такої роботи до 01.01.1991.

Водночас у справі, яка розглядається, спір виник також щодо визначення трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991.

З цього приводу суд зазначає, що Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Законом №1058-IV не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991.

Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу й в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Тимчасовій угоді між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова правління Пенсійного фонду України від 07.08.1996 №10-3).

Виходячи з наведеного суд вважає, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях, а саме: з 07.09.1993 по 28.03.1994 та з 31.03.1994 по 05.07.1995 відсутні.

Такі висновки узгоджуються і з правовою позицією, викладеною, зокрема у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 676/7065/14-а, від 30.05.2019 у справі № 348/2974/14-а та від 14 березня 2023 року у справі №160/20914/21.

Також безпідставними є вимоги позивача в частині щодо зарахування всіх вищевказаних періодів роботи в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях не лише до його страхового стажу, а й до спеціального (пільгового) стажу позивача за Списком №1, оскільки ані записами трудової книжки позивача, ані іншими наданими документами взагалі не підтверджено, що протягом цих періодів ОСОБА_1 працював в районах Крайньої Півночі за посадою (професією), що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 або за Списком №2, зокрема, позивачем не надано уточнюючих довідок, передбачених п.20 Порядку №637, відомостей про атестацію такого робочого місця тощо, а також не доведено, що займана ним у цей час посада належить до Списку №1 або Списку №2.

Крім цього, безпідставною є вимога ОСОБА_1 щодо зарахування до його спеціального (пільгового) стажу за Списком №1, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоду роботи, як роботи в умовах Крайньої півночі з 12.09.1995 року по 25.02.1998 року із розрахунку 1 рік роботи за 1 рік та 7 місяців стажу, оскільки, по-перше, з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 29.06.1983р. встановлено, що у період з 12.09.1995 року по 25.02.1998 року ОСОБА_1 працював в Орендному підприємстві «Геологорозвідник» (12.09.1995 прийнятий водієм 3 класу автомобіля УРАЛ (наказ №55-п від 12.09.1995), а 25.02.1998 звільнений згідно зі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №8-п від 25.02.1998), при цьому, в трудовій книжці не вказано, що це підприємство розташоване в районах Крайньої Півночі або в прирівняних до них місцевостях, а на відбитку печатки цього підприємства, яким у трудовій книжці позивача завірено записи про роботу ОСОБА_1 в цьому підприємстві і звільнення з нього, значиться: «Орендне підприємство «Геологорозвідник», Міністерство промисловості України, м. Кривий Ріг»; по-друге, позивачем також е підтверджено ані записами його трудової книжки, ані іншими наданими документами, що протягом цих періодів ОСОБА_1 працював в Орендному підприємстві «Геологорозвідник» за посадою (професією), що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 або за Списком №2, зокрема, позивачем не надано уточнюючих довідок, передбачених п.20 Порядку №637, відомостей про атестацію такого робочого місця тощо, а також не доведено, що займана ним у цей час посада належить до Списку №1 або Списку №2. Отже, відповідачем обґрунтовано зараховано період роботи позивача з 12.09.1995 року по 25.02.1998 року в Орендному підприємстві «Геологорозвідник» до страхового стажу позивача в одинарному розмірі.

Разом з цим, зважаючи на те, що при прийнятті відповідачами оскаржуваних рішень про відмову у призначенні позивачеві пенсії о/р НОМЕР_3 від 16.03.2023 року та №23 від 29.05.2023 року було неправильно розраховано загальний страховий стаж позивача, через безпідставне не зарахування до нього періоду роботи позивача з 16.11.1991р. по 08.06.1992р. в кооперативі «Таврія» і періодів роботи позивача в умовах Крайньої півночі з 07.09.1993 року по 28.03.1994 року та з 31.03.1994 року по 05.07.1995 року, а також через помилкове обчислення стажу його роботи за періоди роботи в умовах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 12.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року в одинарному розмірі, а не з розрахунку - один рік роботи в районах Крайньої Півночі, за один рік шість місяців страхового стажу, що, в свою чергу, безпосередньо вплинуло на висновок про недостатність страхового стажу, передбаченого п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV для призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування вищевказаних рішень відповідачів про відмову у призначенні позивачеві пенсії о/р НОМЕР_3 від 16.03.2023 року та №23 від 29.05.2023 року і, відповідно, про задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому, з метою поновлення порушеного права позивача щодо правильності розрахунку його страхового стажу, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 16.11.1991р. по 08.06.1992р. в кооперативі «Таврія», а також періодів роботи в умовах Крайньої півночі з 07.09.1993 року по 28.03.1994 року, з 31.03.1994 року по 05.07.1995 року.

Крім цього, з метою поновлення порушеного права позивача щодо пільгового обчислення його страхового стажу за періоди роботи в районах Крайньої Півночі до 01.01.1991, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи в районах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 12.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року у пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі, за один рік шість місяців страхового стажу.

Водночас, суд не знаходить підстав для задоволення частини позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати час ОСОБА_1 задля надання для долучення документів, що підтверджують час роботи ОСОБА_1 за пільговим стажем (Списком №2) з 01.04.2005 року по 14.06.2006 року на ЗАТ «Трест Кривбасшахтопроходка», яке на сьогодні знаходиться в процесі ліквідації, оскільки питання строків надання додаткових документів врегульовано і визначено приписами ст.45 Закону №1058-IV та Порядку №22-1, якими передбачено право особи-пенсіонера надавати такі документи в будь-який час, без обмеження цього права часовими рамками, із встановленням, разом з цим, правових наслідків у вигляді визначення дати, з якої може відбутися призначення або перерахунок пенсії в залежності від часу подання особою додаткових документів, отже, додаткового зобов`язання пенсійного органу надати позивачеві час, який вже надано в силу приписів закону, немає.

Щодо частини позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08 березня 2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, суд зазначає наступне.

Як слідує з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010р. №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки спірним рішенням відповідача-1 первинно було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV лише через недостатність страхового стажу, передбаченого цією нормою Закону (29 років), водночас, судом встановлено, що позивач на момент звернення до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії такий необхідний страховий стаж мав, бо відповідачі безпідставно не зарахували до страхового стажу позивача період його роботи з 16.11.1991р. по 08.06.1992р. в кооперативі «Таврія» та періоди його роботи в умовах Крайньої півночі з 07.09.1993 року по 28.03.1994 року та з 31.03.1994 року по 05.07.1995 року, а також безпідставно здійснили обчислення стажу позивача за періоди його роботи в умовах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 12.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року в одинарному розмірі, а не із розрахунку - один рік роботи в районах Крайньої Півночі, за один рік шість місяців страхового стажу, що, в свою чергу, безпосередньо вплинуло на висновок про недостатність страхового стажу, передбаченого п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV, для призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, при цьому вищевказаний безпідставно не зарахований страховий стаж, в тому числі із врахуванням пільгового обчислення його частини, у сукупності з визнаним пенсійним органом страховим стажем позивача (28 років 01 місяць 13 днів), перевищує необхідний законодавчо визначений мінімум - 29 років, у зв`язку із чим суд вважає, що у даному випадку у пенсійного органу відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, бо на момент звернення з заявою до відповідача-1 від 08.03.2023р. позивач передбаченого п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV віку 55 років, - досяг, а також, з урахуванням Рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.03.2023р. №8, мав пільговий стаж за Списком №2 - 13 років 03 місяці 17 днів, що у сукупності є достатнім для призначення вищевказаної пільгової пенсії.

Таким чином, з метою ефективного захисту порушених прав позивача та керуючись приписами частини 2 статті 9 КАС України, якими передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, при цьому, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає за доцільне, вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати відповідача-1 призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на підставі його заяви від 08.03.2023р., оскільки саме такий спосіб захисту порушених прав позивача є належним та ефективним.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Поряд з цим, відповідно до пункту першого частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, оскільки позивач досяг пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, 55 років, -05.01.2023р., а матеріали справи свідчать, що із заявою про призначення пенсії позивач вперше звернувся 08.03.2023р., тобто звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, внаслідок чого пенсія має бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку (тобто з 06.01.2023р.), таким чином, суд вважає за можливим зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на підставі його заяви від 08.03.2023р. саме з 06.01.2023р.

Щодо підстав зобов`язання саме відповідача-1 здійснити зарахування вищеозначених спірних періодів до стажу позивача, а також призначити позивачеві пенсію, суд зазначає наступне.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до абз.13 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з абз.1-3 п.4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до абз.1 п.4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З аналізу наведених норм слідує, що рішення про призначення пенсії або про відмову у її призначенні приймається пенсійним органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності, а в подальшому, у разі прийняття таким органом рішення про призначення пенсії, це рішення разом з електронною пенсійною справою засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Зважаючи на те, що у даному випадку першим органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності для розгляду заяви позивача про призначення пенсії було саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і саме воно вперше допустило помилку при обчисленні страхового стажу позивача, що потягло за собою прийняття неправильного та протиправного рішення про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах, хоча на момент первинного звернення позивача із заявою про призначення такої пенсії ним було виконано всі умови для її призначення, передбачені п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV (наявність віку 55 років, наявність страхового стажу понад 29 років, в тому числі пільгового понад 13 років), то саме на відповідача-1, як на належного за наведених обставин, і слід покласти обов`язок щодо зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи, а також щодо призначення позивачеві пенсії.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у загальному розмірі 2147,20грн., підлягають відшкодуванню на користь останнього пропорційно до частини задоволених позовних вимог у сумі 1073,60грн. шляхом стягнення цієї суми коштів з відповідачів за рахунок їх бюджетних асигнувань відповідно до ч.1, ч.3 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65000) про визнання протиправними і скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області о/р 23 від 16.03.2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №23 від 29.05.2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) період його роботи з 16.11.1991р. по 08.06.1992р. в кооперативі «Таврія», а також періоди його роботи в умовах Крайньої півночі з 07.09.1993 року по 28.03.1994 року, з 31.03.1994 року по 05.07.1995 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) період його роботи в районах Крайньої Півночі з 29.06.1983 року по 12.05.1986 року та з 08.07.1988 року по 17.10.1988 року у пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі, за один рік шість місяців страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) призначити ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 06.01.2023р. пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV на підставі його заяви від 08.03.2023р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог у сумі 536,80грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65000) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог у сумі 536,80грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова