Справа № 580/4004/24
Суддя: Альона КАЛІНОВСЬКА
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року справа № 580/4004/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каліновської А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до виконавчого комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади від 12.12.2023 №730 «Про відмову у підписанні акту встановлення факту здійснення догляду за особами з інвалідністю І та II групи та особами, які потребують постійного догляду»;

- зобов`язати виконавчий комітет Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення факту здійснення догляду, разом з додатками, прийняти відповідне рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення відповідача є протиправним та підлягає до скасування, оскільки на час звернення до відповідача із відповідною заявою лише Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, є нормативно-правовим актом, який регулює та визначає порядок перетинання державного кордону з особами, які потребують постійного догляду та перелік документів, які для цього потрібні, зокрема, акт встановлення факту здійснення догляду за особами з інвалідністю І та II групи та особами, які потребують постійного догляду. Позивач зазначив, що оскаржуване рішення взагалі містить належного і достатнього обґрунтування та мотиви відмови у підписанні такого акту, тобто не дає змоги встановити дійсні підстави та причини, за яких відповідач дійшов саме таких висновків.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 судом постановлено перейти із спрощеного позовного провадження до розгляду справи №580/4004/24 за правилами загального позовного провадження з викликом (повідомленням учасників справи).

Відповідач надіслав до суду через підсистему «Електронний суд» відзив на позов, в якому зазначив, що під час розгляду заяви позивача із доданими до неї документами, працівниками Шполянської міської ради ОТГ було повідомлено ОСОБА_1 про те, що йому необхідно подати також додатково документи, які пов`язують його дружину ОСОБА_2 із ОСОБА_3 та оригінали документів підписані керівником лікувального закладу і проставленими печатками даного закладу та з їх офіційним перекладом (проставленням апостилю), що підтверджують факт лікування чи обстеження від лікувального закладу, як це передбачено Положенням про складання акта встановлення факту здійснення догляду за особами з інвалідністю І чи ІІ групи та особами, які потребують постійного догляду, затвердженого рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 08.08.2023 №419. Оскільки ОСОБА_1 не надав зазначених документів, тобто ним не було дотримано вимог п. 5 Положення №419№419, тому на підставі п. 13 Положення №419 позивачу оскаржуваним рішенням правомірно було відмовлено у підписанні акту встановлення факту здійснення догляду за особами з інвалідністю І чи ІІ групи та особами, які потребують постійного догляду. Додатково у відзиві на позов вказано, що представник позивача у позовній заяві зазначає про те, що ОСОБА_3 потребує медичного обстеження колінних суглобів та оперативного лікування. Проте даний факт нічим не підтверджено та позивач не надав доказів того, що у м. Варшава (республіка Польща) дійсно є медичний заклад, який згідно невстановленої жодним документом програми для українців, ставить протези колінних суглобів на безоплатній основі, за умови покриття витрат на операцію та проживання.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої він вважає, що доводи відповідача, які викладені у відзиві є необґрунтованими, а позов таким, що підлягає до повного задоволення, оскільки твердження відповідача про те, що хтось із працівників виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ повідомляв позивача про необхідність надання додаткових документів - не знаходять свого підтвердження, оскільки жодних вимог/звернень/листів про необхідність надання таких документів позивачу не надсилалося і про зазначені обставини йому невідомо. Також зазначено, що у відповідача відсутні повноваження на розроблення та прийняття Порядку або Положень щодо складання акту встановлення факту здійснення догляду для осіб, які його потребують та є інвалідами відповідної групи, тому застосування Положення, затвердженого рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 08.08.2023 №419, у даному випадку є неможливим. При цьому, доводи відповідача щодо прийнятого оскаржуваного рішення повинні бути викладені не у процесуальних документах до суду, а в самому рішенні, яке на думку позивача, не містить достатнього і належного обґрунтування. Крім того, позивач звернув увагу, що з аналізу змісту Положення №419 встановлено, що у разі не підтвердження факту здійснення догляду або достовірності даних, зазначеною особо в заяві та документах, заявнику відмовляється у видачі акта, в той час як оскаржуваним рішенням відмовлено у підписанні акту встановлення факту здійснення догляду ОСОБА_1 за особами з інвалідністю І чи ІІ групи та особами, які потребують постійного догляду.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив, а також додатково вказав, що станом на час розгляду справи ніби то змінився/розширився перелік документів, які необхідно надати, зокрема, документи із власноручним підписом лікаря, який засвідчений печаткою лікувального закладу про факт необхідності лікування чи обстеження, тому у разі задоволення позову, відповідач під час повторного розгляду заяви позивача повинен керуватись нормами законодавства, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю з підстав, які наведені у відзиві на позов.

Усною ухвалою суду від 12.09.2024, яка занесена секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, постановлено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що 07.12.2023 до Шполянської міської ради ОТГ із заявою про встановлення факту здійснення догляду звернувся ОСОБА_1 , якою він просив Шполянську міську раду ОТГ скласти акт встановлення факту здійснення догляду за матір`ю дружини - ОСОБА_3 з метою виїзду за кордон на медичне обстеження колінних суглобів.

До заяви позивачем було додано наступні документи: висновок ЛКК від 06.12.2023, довідку МСЕК ОСОБА_3 , пенсійне посвідчення ОСОБА_3 , свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_3 , закордонні паспорти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , довідка виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ на ОСОБА_1 щодо місця реєстрації, паспорт громадянина України ОСОБА_3 , довідка про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_3 , довідка про присвоєння РНОКПП ОСОБА_1 , паспорт громадянина України ОСОБА_1 , лист Головного управління Національної поліції в Черкаській області про розшук ОСОБА_2 , свідоцтво про народження ОСОБА_5 , свідоцтво про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підтвердження голови вуличного комітету про місце проживання ОСОБА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 12.12.2023 №730 «Про відмову у підписанні акту встановлення факту здійснення догляду за особами з інвалідністю І та II групи та особами, які потребують постійного догляду» відмовлено у підписанні акту встановлення факту здійснення догляду ОСОБА_1 за особами з інвалідністю І чи ІІ групи та особами, які потребують постійного догляду.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом про захист своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано, що відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3857-XII (далі - Закон України №3857-XII, у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 вказаного Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України №3857-XII та інших законів України.

На виконання статті 3 Закону України №3857-XII Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 №724) затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі - Правила перетинання державного кордону громадянами України), які визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право: особи, які здійснюють постійний догляд за особами з інвалідністю I чи II групи і супроводжують таких осіб для виїзду за межі України, за наявності документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або документів, що підтверджують інвалідність, та акта встановлення факту здійснення догляду. Акт встановлення факту здійснення догляду за особою з інвалідністю I чи II групи складається на підставі звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду. У випадку, якщо особа з інвалідністю I чи II групи є взятою на облік внутрішньо переміщеною особою, звернення із заявою про здійснення догляду подається за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. На підставі такого звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження заяви складається акт встановлення факту здійснення догляду в довільній формі. Зазначений акт надсилається заявнику або видається особисто за його бажанням.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем в оскаржуваному рішенні здійснено посилання на Положення про складання акта встановлення факту здійснення догляду за особами з інвалідністю І чи ІІ групи та особами, які потребують постійного догляду, затвердженого рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 08.08.2023 року №419 (далі Положення №419).

Так, вищезазначене Положення №419 визначає механізм складання акта встановлення факту здійснення догляду за особами з інвалідністю І чи ІІ групи та особами, які потребують постійного догляду робочою групою (п. 1 Положення №419).

Згідно п. 2 Положення №49 акт складається відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетину державного кодону громадянами України» (зі змінами).

Пунктом 5 Положення №49 визначено перелік документів, які подаються для оформлення акту встановлення факту здійснення догляду.

Таким чином, суд звертає увагу, що вищезазначені Правила перетинання державного кордону громадянами України не містять умов, за яких складається акт встановлення факту здійснення догляду, а передбачає лише його складення за зверненням особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд.

Тобто за своїм змістом вищевказана норма п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України є бланкетною, адже для її застосування необхідно врахувати положення інших нормативно-правових актів, яким у спріних правовідносинах є, серед іншого, Положення про складання акта встановлення факту здійснення догляду за особами з інвалідністю І чи ІІ групи та особами, які потребують постійного догляду, затвердженого рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 08.08.2023 року №419, яке розповсюджує свою дію на територію ОТГ, а тому судом не приймаються до уваги посилання представника позивача на те, що лише Правила перетинання державного кордону громадянами України регулюються та визначають порядок видачі акту встановлення факту здійснення догляду.

Крім того, твердження представника позивача про те, що вимогами Положення №419 встановлено, що у разі не підтвердження факту здійснення догляду або достовірності даних, зазначеною особо в заяві та документах, заявнику саме відмовляється у видачі акта, в той час як оскаржуваним рішенням відмовлено у підписанні акту встановлення факту здійснення догляду ОСОБА_1 за особами з інвалідністю І чи ІІ групи та особами, які потребують постійного догляду суд визнає необґрунтованим, оскільки п. 11 Положення №419 визначено, що виконавчий комітет розглядає поданий пакет документів та за результатами розгляду приймає рішення про уповноваження на підпис акту робочою групою або відмовляє.

Також суд критично відноситься до твердження представника позивача на те, що станом на час розгляду справи ніби то змінився/розширився перелік документів, які необхідно надати, зокрема, документи із власноручним підписом лікаря, який засвідчений печаткою лікувального закладу про факт необхідності лікування чи обстеження, тому у разі задоволення позову, відповідач під час повторного розгляду заяви позивача повинен керуватись нормами законодавства, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, оскільки пп. 8 п. 5 Положення №419 (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) також було передбачено у переліку документів, які подаються для оформлення акту встановлення догляду у разі виїзду за кордон з метою лікування чи обстеження в медичний заклад, оригінали документів підписані керівником лікувального закладу і проставленими печатками даного закладу та з їх офіційним перекладом (проставленням апостилю), що підтверджують даний факт від лікувального закладу.

Однак матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади від 12.12.2023 №730 - не містить належного і достатнього обґрунтування і мотивів щодо відмови у підписанні такого акту, що не дає змоги встановити дійсні підстави та причини, за яких відповідач дійшов саме таких висновків, а зазначені представником відповідача у відзиві на позов підстави, суд не приймає до уваги, оскільки вони не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, що висловлені у постанові від 18.03.2021 у справі №280/4057/19, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, суд встановив, що спірне рішення є необґрунтованим, оскільки відповідачем не визначено конкретних підстав прийнятого рішення у спірному рішенні не визначено, які саме фактичні підстави слугували його прийняттю.

Суд звертає увагу, що для прийняття рішення від 12.12.2023 №730 яким відмовлено у підписанні акту встановлення факту здійснення догляду ОСОБА_1 за особами з інвалідністю І чи ІІ групи та особами, які потребують постійного догляду недостатньо лише самого посилання на норми законів, нормативно-правових актів тощо, так як рішення повинно містити опис фактичних підстав на яких воно базується, а невмотивованість рішення суб`єкта владних повноважень є підставою для його скасування.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на те, що працівниками Шполянської міської ради ОТГ було повідомлено ОСОБА_1 про необхідність подати також додатково документи, які пов`язують його дружину ОСОБА_2 із ОСОБА_3 та оригінали документів підписані керівником лікувального закладу і проставленими печатками даного закладу та з їх офіційним перекладом (проставленням апостилю), що підтверджують факт лікування чи обстеження від лікувального закладу, як це передбачено Положенням №419, оскільки оскаржене рішення відповідача таких відомостей не містить, що слугує підтвердженням його необґрунтованості.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади від 12.12.2023 №730 «Про відмову у підписанні акту встановлення факту здійснення догляду за особами з інвалідністю І та II групи та особами, які потребують постійного догляду», як невмотивоване та необґрунтоване.

Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Враховуючи викладене вище, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати виконавчий комітет Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення факту здійснення догляду разом із доданими до неї документами та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні суду.

За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Представником позивача до матеріалів справи подано клопотання про стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 34700 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Так, відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представництво інтересів позивача у цій справі здійснювалося адвокатом Слободянюком А.І. на підставі ордеру серії СА №1083570 про надання правової допомоги ОСОБА_1 .

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду копії: догові про надання правничої (правової) допомоги від 15.04.2024 №117; додаткову угодою №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги №117 від 15.04.2024; акт приймання приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) та понесених витрат до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 15.04.2024 №117; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Слободянюком А.І.; довідку щодо коштів за надання професійної правничої (правової) допомоги.

Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 26.01.2023 №280/3242/19.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 26.01.2023 у справі №1740/1900/18.

Суд звертає увагу, що послуги з представництва інтересів клієнта в межах цієї адміністративної справи №580/4004/24 у Черкаському окружному адміністративному суді, що оцінені позивачем у розмірі 34700 грн - є завищеними щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи та витрачений адвокатом час та не відповідає принципу справедливості.

Отже, дослідивши на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, значенню справи для сторони, а також враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн та сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади від 12.12.2023 №730 «Про відмову у підписанні акту встановлення факту здійснення догляду за особами з інвалідністю І та II групи та особами, які потребують постійного догляду».

Зобов`язати виконавчий комітет Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення факту здійснення догляду разом із доданими до неї документами та прийняти відповідне вмотивоване рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади (20603, Черкаська обл., Звенигородський р-н, м. Шпола, вул. Лозуватська, 59, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Альона КАЛІНОВСЬКА