Справа № 161/15438/24
Суддя: Івасюта Л. В.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/216/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі

головуючої судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судових засідань Вольської А.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів

(в режимі відеоконференцзв`язку) Мітягіної П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 поданого в його інтересах адвокатом Куденьчуком Олексієм Андрійовичем до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та Волинського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Куденьчук О.А. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 із вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що 05.08.2024 старшим оперуповноваженим Волинського управління ДВБ НП України, капітаном поліції Ванюрським О.Ю., було вручено ОСОБА_2 постанову серії ББА № 110510, про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 8500,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 127-3 КУпАП. Із вказаної постанови вбачається, що 05.08.2024 року о 12:32 год. в м. Луцьку по вулиці Клима Савури, 29а, інструктор автошколи Волинський ОСТК ТСОУ проводив практичну підготовку водіїв на транспортному засобі обладнаному з порушенням п. 24.8 ПДР, а саме без додаткового лівого дзеркала заднього виду для інструкторів, чим порушив встановлений порядок підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації водіїв ТЗ.

Зазначає, що така постанова є протиправною, оскільки в діях ОСОБА_2 був відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 127-3 КУпАП, а він не є суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення. Крім цього, уповноваженою особою, яка винесла рішення про притягнення до адміністративної відповідальності позивача неправильно здійснено тлумачення диспозиції статті 127-3 КУпАП так само як і вимог діючих правил дорожнього руху України, з врахуванням того що диспозиція статті за якою притягнуто до відповідальності позивача являється бланкетною. При прийнятті рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення, працівником поліції надано неналежну оцінку встановленим обставинам, що призвело до безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності завідомо невинуватої особи. Таким чином, передбачене правопорушення у своєму складі має спеціального суб`єкта: посадові особи закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичні особи - підприємці.

Разом з тим у протоколі про адміністративне правопорушення серії ББА № 110510 від05.08.2024, в фабулі правопорушення зазначено, що позивач являється «інструктор автошколи». Однак працівником поліції не враховано, що «інструктор автошколи» не являється посадовою особою в розумінні Закону, оскільки не наділений організаційно - розпорядчими чи адміністративно - господарськими функціями. Більше того позивач взагалі за посадою не являється «інструктором автошколи» так як про це зазначено в протоколі, а відповідно до Наказу про прийняття на роботу № 15 від 06.08.2018, був прийнятий на посаду майстра виробничого навчання водінню та викладача по сумісництву.

Крім цього, позивачу інкримінується порушення п.24.8 ПДР України, а саме проводив практичну підготовку водіїв на транспортному засобі без додаткового лівого дзеркала заднього виду для інструкторів за що передбачена відповідальність встановлена ст. 127-3 КУпАП. Разом з тим, п. 24.8 ПДР не містить імперативної вимоги щодо обов`язковості встановлення лівого дзеркала заднього виду для інструкторів. Крім цього законодавець в п. 24.8 ПДР використав альтернативу зазначаючи дзеркалом (в однині) або дзеркалами (в множині) заднього виду для спеціаліста з підготовки водіїв.

Зазначає, що транспортний засіб, якийм керував ОСОБА_2 був обладнаний дзеркалами заднього виду для спеціаліста з підготовки водіїв, місце якого розташоване на передньому пасажирському сидінні, тобто навпроти місця водія, а конструкція автомобіля, який використовувався позивачем при навчальній їзді відповідає конструкції такого при проведенні обов`язкової перевірки технічного стану.

Посилаючись на викладене, просить суд постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ББА № 110510 від 05.08.2024 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.127-3 КУпАП - скасувати. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.127-3 КУпАП, відносно ОСОБА_2 - закрити. Стягнути з відповідачів понесені у справі судові витрати.

Ухвалою судді від 19.08.2024 адміністративний позов залишено без руху.

На виконання вимог ухвали, позивачем усунуто зазначені в ній недоліки у визначений строк.

Ухвалою судді від 26.08.2024 відкрито провадження у справі.

Від відповідача ДВБ НП України надійшов відзив, в якому сторона відповідача позовних вимог не визнала. Відзив обґрунтований тим, що постанова серії ББА № 110510 від 05.08.2024 є законною, а при її складанні уповноваженої особою дотримано вимог закону, оскільки позивачем ОСОБА_2 було здійснено підготовку учня на транспортному засобі «Dacia Sandero» д.н.з. НОМЕР_1 , на якому відсутнє ліве дзеркало заднього виду для інструктора. Факт відсутності такого дзеркала визнавався позивачем під час розгляду справи відносно нього. Порушень з боку особи, яка складала протокол та відповідачів виявлено не було, при винесенні оскаржуваної постанови дотримано вимог закону. Крім цього, зазначає, що сума витрат на правову допомогу, заявлених позивачем до стягнення є безпідставною та необґрунтованою, а також вона є неспіврозмірною зі складністю справи, що розглядається. Враховуючи наведене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав та просив його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідачів позовних вимог не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову з мотивів наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що постановою старшого оперуповноваженого Волинського управління ДВБ НП України, капітана поліції Ванюрським О.Ю. серія ББА № 110510 від 05.08.2024, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 127-3 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 8500,00 грн.

Із вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_2 05.08.2024 о 12:32 год. в м. Луцьку по вулиці Клима Савури, 29а, інструктор автошколи Волинський ОСТК ТСОУ проводив практичну підготовку водіїв на транспортному засобі обладнаному з порушенням п. 24.8 ПДР, а саме без додаткового лівого дзеркала заднього виду для інструкторів, чим порушив встановлений порядок підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації водіїв ТЗ.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10.10.2001.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

П.24.8 ПДР України транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки «Учбовий транспортний засіб» відповідно до вимогпідпункту «к» пункту 30.3цих Правил. Транспортні засоби (за винятком автобусів), які використовуються для навчання, також повинні бути обладнані додатковими педалями зчеплення (у разі коли конструкція транспортного засобу передбачає педаль зчеплення), акселератора (у разі коли конструкція транспортного засобу допускає можливість обладнання такою педаллю) і гальмування, дзеркалом або дзеркалами заднього виду для спеціаліста з підготовки водіїв.

Відповідно до ст. 127-3 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення посадовими особами закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичними особами - підприємцями встановленого порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, а саме: здійснення підготовки, перепідготовки водіїв транспортних засобів особою, яка не має чинного документа спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів; допуск осіб, які не склали теоретичний іспит, до практичної підготовки водіїв; проведення практичної підготовки водіїв з використанням транспортних засобів, обладнаних з порушенням вимог Правил дорожнього руху, або особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу від п`ятисот до вісімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі передбачені ст. 127-3 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ч.2 ст. 222 КУпАП).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно із п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 127-3 КУпАП виноситьсяполіцейськими підрозділу Департаменту патрульної поліції, Департаменту внутрішньої безпеки за місцем вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не надано суду доказів того, що позивач є суб`єктом адміністративного правопорушення за ст. 127-3 КУпАП.

Суб`єктами відповідальності за ст.127-3 КУпАП виступають виключно посадові особи закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів або фізичні особи-підприємці, що проводять підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від «Про судову практику у справах про хабарництво» № 5 від 26.04.2002 організаційно-розпорядчими обов`язками (наявність яких є характерним для поняття «посадова особа») є обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Згідно із положеннями ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Положеннями пункту 24.5 Правил дорожнього руху визначено, що навчальна їзда на дорогах дозволяється тільки в присутності спеціаліста з підготовки водіїв і за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається.

Із копії наказу № 15 від 06.08.2018 випливає, що ОСОБА_2 прийнятий на роботу у Волинський ОСТК ТСОУ на посаду майстра виробничого навчання водінню та викладача по сумісництву (а.с. 18). Відповідно до атестата серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 є атестованим спеціалістом за напрямком підготовки водіїв навчанню керуванням транспортними засобами (а.с. 09).

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, або є посадовою особою Волинського ОСТК ТСОУ, який здійснює підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів.

Наведене, свідчить про те, що ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, саме, як посадову особу Волинського ОСТК ТСОУ, а доказів на підтвердження того, що саме він є суб`єктом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 127-3 КУпАП суду не надано.

Крім цього, п.24.8 ПДР України передбачено, що транспортні засоби, (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки «Навчальний транспортний засіб» відповідно до вимог підпункту «к» пункту 30.3 цих Правил. Транспортні засоби (за винятком автобусів), які використовуються для навчання, також повинні бути обладнані додатковими педалями зчеплення (у разі коли конструкція транспортного засобу передбачає педаль зчеплення), акселератора (у разі коли конструкція транспортного засобу допускає можливість обладнання такою педаллю) і гальмування, дзеркалом або дзеркалами заднього виду для спеціаліста з підготовки водіїв.

Суд звертає увагу, що дзеркала заднього виду бувають внутрішні (салонні) або зовнішні (бокові - праве та ліве).

Отже, наявність лише внутрішнього (салонного) дзеркала заднього виду та зовнішнього правого бокового дзеркала заднього виду не суперечить приписам п.24.8 ПДР України та не може бути підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 127-3 КУпАП.

Обладнання автомобіля зазначеними вище дзеркалами заднього виду підтверджується фотознімками долученими до позовної заяви.

Враховуючи, що будь-які докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.127-3 КУпАП суду не надані, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 події та складу інкримінованого правопорушення.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

На підтвердження витрат понесених у зв`язку з надання правничої допомоги, позивачем надано наступні докази: копію договору про надання правничої допомоги від 12.08.2024, копію додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 12.08.2024, копією квитанції до прибуткового касового ордера № 14-08/24 на суму 6000,00 грн., копію розрахунку вартості наданої правничої допомоги за договором від 12.08.2024.

З урахуванням наведеного, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час затрачений на їх виконання, а також складність справи з відповідача на користь позивача, слід стягнути 5000,00 грн. судових витрат понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги, саме такий розмір на думку суду буде співрозмірним та достатнім.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 606,50 грн., сплачені останнім при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72-77, 139, 243-246, 250, 286, 293 КАС України, ст.127-3, ч.1 ст.247 КУпАП, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ББА № 110510 від 05 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.127-3 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.127-3 КУпАП, відносно ОСОБА_2 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 606 (шістсот шість) гривень 50 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ).

Відповідач - Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (адреса: вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ,).

Відповідач - Волинське управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул. Винниченка, 11, м. Луцьк, ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта