Справа № 200/4922/24
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

01 жовтня 2024 року Справа №200/4922/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Михайлик А.С., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

визнати протиправними дії щодо обчислення та виплати грошового забезпечення з 30.01.2020 по 31.12.2020, 01.01.2021 по 31.12.2021, 01.01.2022 по 31.12.2022, 01.01.2023 по 20.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 роки, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня відповідного поточного року Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік та зобов`язати здійснити перерахунок грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення за вказані періоди з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня відповідного поточного календарного року Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінет Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, та провести їх виплату з урахуванням виплачених сум;

зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати у належному розмірі грошового забезпечення з 30.01.2020 по 20.05.2023, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року по день її фактичної виплати - відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Так, згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття ж «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній по 18.07.2022 включно) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України № 2352-IX від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», що набрав чинності 19.07.2022, внесені зміни до норм Кодексу законів про працю України. Зокрема, частини 1 і 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України викладені в новій редакції, згідно з якою працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1).

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2).

Закон України № 2352-ІХ від 01.07.2022 не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії в часі.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп, частину 1 статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, правила обчислення строку звернення до суду працівника про стягнення належної йому заробітної плати (грошового забезпечення) визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Оскільки по 18.07.2022 включно діяла редакція ст. 233 Кодексу законів про працю України, згідно з якою строки звернення до суду із позовом про нарахування та виплату грошового забезпечення (заробітної плати) та його складових частин на момент не застосовувалися, то в даному випадку строк позовної давності не застосовується до позовних вимог, що стосуються індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 31.01.2020 по 18.07.2022 включно, до інших позовних вимог строк позовної давності застосовується.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Із врахуванням виплати грошового забезпечення за місяць на наприкінці такого місяця (про інше позивачем суду не повідомлено), виплата має щомісячний характер, її розмір відомий особі після отримання щомісяця, отже позивач мала дізнатись про порушення своїх прав щодо виплат за місяць наприкінці такого місяця, у зв`язку з чим доводи про дотримання строку звернення до суду, викладені у позові, суд не приймає.

Таким чином, позивач мала звернутись до суду із позовом стосовно позовних вимог щодо виплати грошового забезпечення за період з серпня 2022 року по травень 2023 року у наступні 3 місяці після відміни карантину, проте позивачем подано до суду відповідний позов лише 17.07.2024, тобто із пропуском 3-місячного строку.

Ухвалою від 22.07.2024 позов залишено без руху, позивачу необхідно було надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

У наданій на виконання ухвали заяві про поновлення строку звернення до суду позивач зауважила на зміні редакції ст. 233 Кодексу законів про працю України вже після виникнення спірних відносин, а отже порушення законодавства про оплату праці відбулось в період, коли строки звернення не застосовувались, відтак у позивача існують підстави для поновлення строку звернення до суду. До цього ж, відповідно до ч. 2 цієї статті у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні він має право звернутись до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2). Позивач зазначила, що під час звільнення з військової служби їй не надавалися фінансові документи із розбивкою по складових видах нарахованого грошового забезпечення, з якого вона б могла дізнатись про порушення своїх прав. До цього ж, відповідно до ст. 30 ЗУ "Про оплату праці", при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплат. Позивач отримала письмове повідомлення про розмір нарахованого грошового забезпечення із розбивкою по складових видах з відповіді військової частини НОМЕР_1 , яка датована 16.07.2024, та встановивши наявні порушення при нарахуванні грошового забезпечення, не зволікаючи вже 17.07.2024 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із трьома позовними заявами.

Суд зауважує, що доводи позивача зводяться до неможливості вчасного звернення до суду через необізнаність про порушення своїх прав до отримання відповіді відповідача від 16.07.2024 № 1542 із повідомленням того, з якого прожиткового мінімуму обчислювалось її грошове забезпечення.

Водночас, позовні вимоги стосуються виплати грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 20.05.2023, у кожен місяць якого позивач отримувала грошове забезпечення, такі виплати носять щомісячний характер, розмір виплат щомісяця був відомий позивачу, а відтак позивач мала дізнатись про порушення своїх прав або у розумний термін звернутись до відповідача за роз`ясненнями щодо прожиткового мінімуму, з якого обчислювалось грошового забезпечення. Позивач мала реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про складові виплати, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання виплати особою вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати, демонструючи свою необізнаність щодо причин визначення спірного розміру виплати звернулась до вповноваженої особи із заявою про надання відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від такого органу відповіді на подану заяву.

Аналогічного висновку дійшла Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19.

Проте, зважаючи, що питання дотримання строку звернення до суду вирішується щодо вимог за період з 01.08.2022 по 20.05.2023, а із запитом до відповідача позивач звернулась лише 05.07.2024 через свого представника, то таке звернення не можна вважати здійснений у розумний строк з моменту, коли позивач мала дізнатись про порушення своїх прав.

Щодо посилань позивача на ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, то спірні виплати не належать до тих, що виплачуються безпосередньо при звільненні, оскільки мова йде про обчислення посадового окладу та окладу за військове звання і виплат, що із них обчислюються, що отримуються щомісячно. Грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік позивач отримала у березні 2023 року, тобто, з моменту її отримання також минуло більше 3 місяців до звернення до суду.

Посилання на ст. 30 ЗУ "Про оплату праці" суд до уваги також не бере, оскільки неотримання позивачем щомісяця даних про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; суму заробітної плати, що належить до виплат, не спростовують факту обізнаності позивача щодо їх розміру. Крім того, у таких документах, що надає роботодавець працівнику, зазначаються складові виплат, їх види, проте, не наводиться розрахунок кожного з таких видів виплат.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання про це дізнатися не можуть розглядатися як поважна причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають їй вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 420/3001/19, від 25.02.2020 у справі № 360/1870/19.

Юридична необізнаність не може бути визнана поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки не тягне за собою неможливості вчинення певних процесуальних дій чи звернення зацікавленої особи за правовою допомогою.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 815/4480/16, від 31 липня 2018 року у справі № 311/32/17 (2-а/311/11/2017), від 03 травня 2018 року у справі № 826/6380/17.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2018 року у справі № 810/1614/17.

Безпідставне поновлення строку є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду також не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи Стаббігс та інші проти Великобританії рішення від 21.02.1986 справа, "Девеер проти Бельгії" рішення від 27.02.1980 року, "Голдер проти Сполученого Королівства" рішення від 21.02.1975 року).

На думку Європейського суду з прав людини у справі "Мельник проти України" (2006) необхідно досліджувати, чи можна вважати перебіг строку прогнозованим з точки зору заявника.

Суд враховує, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (стаття 1). Наразі воєнний стан продовжено та триває дотепер.

Водночас, у постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків щодо звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд також у постановах від 27.03.2023 у справі № 160/14362/21, від 16.02.2023 у справі № 640/7964/21, від 18.01.2023 у справі № 160/21195/21.

Позивач не навела жодних доводів та не надала доказів, які б свідчили про будь-які інші причини, окрім наведених у заяві про поновлення строку звернення до суду, що могли б свідчить про існування певних обставин, які могли би вважатися об`єктивно непереборними та заважали вчасному зверненню до суду.

Тобто, само по собі несення позивачем служби в умовах воєнного стану не є безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду як такого, що пропущений з поважних причин.

Відтак, зважаючи на неповідомлення позивачем суду необхідних для вирішення питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду обставин та ненадання будь-яких відповідних доказів, що могли б свідчити про існування поважних причин, що перешкоджали їй вчасно звернутись до суду або у розумний строк до відповідача для отримання відомостей про прожитковий мінімум, з якого обчислено грошове забезпечення позивача, то станом на теперішній час підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні, отже, клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Частинами 1-3 статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, позовна заява підлягає залишенню без розгляду в частині позовних вимог, що стосуються грошового забезпечення належного до виплати у період з 01.08.2022 по 20.05.2023 та перерахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік.

Щодо вимог позивача про нарахування та виплату їй компенсації втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати у належному розмірі грошового забезпечення з 30.01.2020 по 20.05.2023, то в постанові від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20 Верховний Суд, аналізуючи норми Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 сформулював висновки про те, що у таких спорах суди повинні застосовувати шестимісячний строк звернення до суду з позовом, який обчислюється з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплат, строк сплати яких порушено, а отримання листа від відповідача у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав.

Зважаючи, що спір про виплату грошового забезпечення ще триває, отже заборгованість з таких виплат позивачем не отримана, то строк стосовно вказаних позовних вимог не розпочав свій перебіг.

З огляду на наведене та керуючись ст.ст. 169, 243, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду, - відмовити.

Залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в частині визнання протиправними дії щодо обчислення та виплати грошового забезпечення з 01.08.2022 по 20.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня відповідного поточного року Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік та зобов`язати здійснити перерахунок грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення за вказані періоди з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня відповідного поточного календарного року Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінет Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, та провести їх виплату з урахуванням виплачених сум.

Роз`яснити позивачу, що залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.С. Михайлик