Справа № 580/7350/24
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року справа № 580/7350/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши правилами спрощеного письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом адвоката Шмирова Є.І. від імені ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

25.07.2024 у Черкаський окружний адміністративний суд позов адвоката Шмирова Є.І. від імені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі позивач) подав до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі відповідач) про:

визнання протиправною відмови, оформленої листом від 23.05.2024 №03/585, якою йому відмовлено у звільненні з військової служби;

зобов`язання відповідача розглянути його рапорт, який зареєстрований 15.05.2024 за №19078, в порядку, передбаченому Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» у редакції, чинній станом на 15.05.2024.

Судові витрати просив покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи зазначив, що проходить військову службу у відповідача. 15.05.2024 звернувся рапортом та відповідним пакетом документів про звільнення з військової служби. Відповідач листом відмовив у його задоволенні всупереч нормам чинного законодавства.

30.07.2024 ухвалою суд прийняв позовну заяву до розгляду та вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

01.08.2024 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Обґрунтовуючи зазначив, що питання розгляду рапорту за загальним правилом регулюється ст.20 ЗУ «Про звернення громадян». У Дисциплінарному статуті ЗСУ та окремим порядком розгляду звернень, визначеним Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого приймання громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України 28.12.2016 № 735, встановлено, що військовослужбовець має право надіслати рапорт або інший варіант листа-прохання про допомогу військовим своєму командиру. Командир зобов`язаний розглянути рапорт протягом 15 днів з дня його надходження. У разі необхідності командир може додатково перевірити інформацію, викладену в рапорті, або запросити додаткові документи. У цьому випадку строк розгляду рапорту може бути продовжений до 30 днів. Для деяких видів рапортів встановлені спеціальні строки розгляду. Наприклад, рапорт на проходження ВЛК розглядається протягом 10 календарних днів з дня його надходження до відповідного органу. А термін розгляду рапорту військовослужбовця на відпустку складає 3 дні з дня його надходження. Тобто, загальний термін розгляду рапорту на звільнення складає 30 днів з моменту подання. Рапорт розглянутий якнайшвидше протягом 8 днів з часу надходження. Нормами законодавства і встановленим порядком не передбачено видачі наказу про відмову у задоволенні рапорту про звільнення. Тому вмотивовану відповідь про результати розгляду позивач отримав своєчасно. Стверджує, що застосував законодавство, чинне на час розгляду рапорту позивача про звільнення.

Усі подані документи суд долучив до матеріалів адміністративної справи.

Оскільки обґрунтовані заяви про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання суду не надходили, зважаючи на відсутність необхідності призначити в справі експертизу або викликати для допиту свідків, суд вирішив справу розглянути правилами спрощеного провадження без такого виклику (у письмовому провадженні) на підставі письмових доказів.

Оцінивши доводи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_4 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Позивач з 01.07.2022 призваний до лав Збройних Сил України за мобілізацією на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 та перебуває на військовій службі у відповідача, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_5 .

15.05.2024 позивач звернувся рапортом до командира стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 , в якому, посилаючись на п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», повідомив про небажання продовжувати військову службу та просив звільнити його з лав Збройних Сил України у зв`язку з тим, що його дружина ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи, що підтверджується довідкою медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААВ №441534 від 06.05.2015. У рапорті вказав перелік нотаріально завірених копій документів.

Листом від 23.05.2024 №03/585 відповідач на рапорт позивача повідомив, що вказана підстава для звільнення повинна мати такий зміст: «- необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.» Додатково вказав, що позивач не надав перелік документів, достатній для звільнення за вказаною позивачем підставою.

Тому позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст.2 Закону №2232-XII передбачені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Тому позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у відповідача та виявивши небажання продовжувати військову службу подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи.

У вказаному контексті суд урахував, що підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до підп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ у редакції від 04.05.2024, що діяла до 19.05.2024, на який позивач посилався у рапорті, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, під час дії воєнного стану: у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Тобто, позивач мав законне сподівання на застосування вказаної норми права.

Водночас згідно з підп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ у редакції на дату оскаржуваної відповіді відповідача, а саме у редакції від 19.05.2024, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до абзаців 11, 12 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема, під час дії воєнного стану:

необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

Суд урахував, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України від 21 березня 1991 року №875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі ЗУ №875-XII) особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Дискримінація за ознакою інвалідності забороняється.

Статтею 3 ЗУ №875-XII визначено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю.

Згідно з п.26 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Тобто, до осіб з інвалідністю відносяться особи як І, ІІ так і ІІІ групи інвалідності.

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 підтверджується, що між позивачем та громадянкою ОСОБА_2 03.05.2024 зареєстрований шлюб, про що 03.05.2024 зроблено відповідний актовий запис за №72. Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії ААВ №441534 дружині позивача ОСОБА_2 з 01.05.2015 встановлено ІІІ групу інвалідності (причина інвалідність з дитинства). Вказані документи позивач долучив до рапорту про звільнення з військової служби.

Згідно з ч.7 ст. 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.233 Розділу XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Згідно з абзацом першим п.234 Розділу XII Положення перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Відповідно до п.241 Розділу XII Положення військовослужбовці за наявності кількох підстав, передбачених пунктами "б", "в", "д" частини третьої, підпунктами "б", "в", "г" пункту 1, підпунктами "а", "б" пункту 2 частини четвертої, підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "к" пункту 1, підпунктами "а", "б", "в", "ґ" пункту 2, підпунктами "а", "б" пункту 3 частини п`ятої, підпунктами "а", "б", "в" пункту 1, підпунктами "а", "б", "г" пункту 2, підпунктами "а", "б" пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", для звільнення можуть обрати за бажанням одну з них. Військовослужбовці за наявності підстав, передбачених підпунктами "й" або "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільняються з військової служби не пізніше ніж протягом трьох місяців з дня подання рапорту на звільнення.

У наказах командирів (начальників) для військовослужбовців, які звільняються з військової служби, можуть бути застосовані такі види заохочення, як оголошення подяки, нагородження грамотою, цінним подарунком, грошовою премією, занесення прізвища військовослужбовця до Книги пошани військової частини.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Для військовослужбовців, звільнених у запас або у відставку, які позитивно характеризувалися під час проходження військової служби, організовуються урочисті проводи:

звільнених командирів (начальників) військових підрозділів, військових частин і з`єднань - із шикуванням особового складу;

інших звільнених військовослужбовців - на загальних зборах військової частини.

Отже, за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби на підставі вказаних вище норм законодавства та доданих до рапорту документів відповідач зобов`язаний видати наказ, а саме за наявності достатніх правових і фактичних підстав - про звільнення з військової служби.

Суд урахував, що відповідач не надав жодного доказу щодо прийнятого рішення (акту владно-розпорядчого характеру) за результатом розгляду рапорту позивача про звільнення. Лист відповідача від 23.05.2024, адресований позивачу, не відповідає вимогам до рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки має роз`яснювальний характер. Тому такі його дії не порушують безпосередньо заявлене право позивача на звільнення зі служби. Отже, відповідна позовна вимога про визнання протиправною відмови, оформленої листом від 23.05.2024 №303/585, не достатньо обґрунтована та відповідне порушення спричинене протиправною бездіяльністю щодо розгляду його рапорту. Відповідач не довів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом, оскільки не вказав, яких конкретно документів не вистачає у наданому позивачем до рапорту переліку.

Водночас Закон України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян», на який відповідач посилався у відзиві, регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Тобто, вказаний Закон не визначає порядку розгляду рапортів військовослужбовців про звільнення з військової служби. Відповідач безпідставно застосував його під час розгляду рапорту позивача.

Позовна вимога про зобов`язання відповідача розглянути його рапорт, який зареєстрований 15.05.2024 за №19078, в порядку, передбаченому Законом №2232-ХІІ у редакції, чинній станом на 15.05.2024, не підлягає задоволенню, оскільки на дату набуття чинності іншої редакції не сплив строк для розгляду та вирішення такого рапорту. Відповідно, доводи відповідача про обов`язок застосування саме чинної норми закону обґрунтовані.

Тому належним і повним способом судового захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду його рапорту про звільнення з військової служби згідно з підп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю та зобов`язання відповідача повторно розглянути вказаний рапорт та прийняти в установленому законом порядку, спосіб і строки обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду. Позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у вказаних вище частинах.

Зважаючи на відсутність доказів понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору за звернення з позовною заявою до адміністративного суду, відсутні підстави для їх розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 138-139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково адміністративний позов адвоката Шмирова Є.І. від імені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Визнати протиправною бездіяльність до Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15.05.2024 про звільнення з військової служби згідно з підп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини з числа осіб з інвалідністю.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) від 15.05.2024 щодо звільнення з військової служби та прийняти в установленому законом порядку, спосіб і строки обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 30.09.2024.