Справа № 260/4834/24
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

02 жовтня 2024 рокум. Ужгород№ 260/4834/24

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Іванчулинець Д.В., розглянувши матеріали позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2024 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області (далі - відповідач), в якому просять:

1) прийняти дану позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі;

2) визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0-0701, №0-0701, №0-0701 від 19.04.2023р.;

3) судові витрати покласти на відповідача.

31 липня 2024 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду дана позовна заява була залишена без руху, оскільки така не відповідає вимогам статей 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано строк десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення вказаних недоліків.

09 вересня 2024 року позивач надіслав до суду заяву про усунення недоліків, в якій позивач підтвердив, що оскаржені ним податкові повідомлення-рішення №0-0701 на суму 1719,25 грн., №0-0701 на суму 64585,00 грн., та №0-0701 на суму 30248,75 грн, він отримав 29.12.2023 року та 10.01.2024 року, відповідно. Зазначає що вказані податкові повідомлення-рішення були направлені відповідачем позивачу із значним пропуском строку, визначеного Податковим кодексом України.

Після отримання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, позивач звертався із заявою від 12.01.2024 року до контролюючого органу з метою проведення звірки даних та з проханням звільнення від сплати податку на нерухому майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідь на вказану заяву контролюючим органом йому була надіслана 14.06.2024 року, після подання позивачем повторної заяви від 13.06.2024 року.

У вказаній відповіді слідувало що контролюючий орган не провів з позивачем звірку даних, а лише констатував, що на день надання відповіді у позивача наявна заборгованість на податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином, позивач вказує що пропуск звернення з адміністративним позовом до суду відбувся з незалежних від позивача причин.

Позивач вказує, що саме у зв`язку з протиправним затягуванням контролюючим органом надання відповіді позивачу на його заяву від 12.01.2024 року та не проведення з позивачем звірки даних, подання позовної заяви відбулось із пропуском шестимісячного строку, визначеного КАС України.

Вирішення питання поважності пропущеного строку звернення позивачем до суду, суддя здійснює після повернення з щорічної основної відпустки, яка тривала в період з 12 серпня 2024 року по 25 вересня 2024 року (включно) та зазначає наступне.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Вказане узгоджується також з правовою позицією Конституційного Суду України.

Так, зокрема, рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року також визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббіса та інш. проти Великобританії, рішення від 22.10.1996, Девеер проти Бельгії, рішення від 27.02.1980).

Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Частиною другою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, є Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України).

Порядок оскарження рішень контролюючих органів регламентується нормами ст. 56 ПК України. Так, зокрема, п. 56.1 ст. 56 ПК України визначено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 ст. 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Однак, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, ПК України не містить норм, які б визначали процесуальний строк звернення до суду з позовом у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження).

Поряд з цим Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів у постанові від 27.01.2022 у справі № 160/11673/20 у подібних правовідносинах дійшов правового висновку, що у випадку відсутності правового регулювання у спеціальному законодавстві, застосуванню підлягають загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів, які встановлені КАС України.

З метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики під час судового розгляду відповідних спорів у справах, у яких позивачами не використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень податкового органу про нарахування грошових зобов`язань, та у розвиток правового підходу, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів у постанові від 27.01.2022 у справі №160/11673/20 вирішила відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 03 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі №805/1146/17-а та сформулювала наступний правовий висновок.

Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом оскарження в даній адміністративній справі являються податкові повідомлення-рішення від 19.04.2023 року №0-0701, №0-0701, №0-0701.

Судом встановлено та визнається позивачем, що податкові повідомлення рішення №0-0701, №0-0701, №0-0701 від 19.04.2023 року було отримано позивачем 29.12.2023 року та 10.01.2024 року.

Отже, для оскарження спірних податкових повідомлено-рішень слід застосовувати 6-місячний строк, встановлений частиною другою статті 122 КАС України, що обчислюється з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд вважає, що отримавши 29 грудня 2023 року та 10 січня 2024 року, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, позивач достеменно знав про порушення своїх прав.

Поряд з цим з даним адміністративним позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду позивач звернувся тільки 26 липня 2024 року.

З цього приводу суд вважає за необхідне зауважити, що норми КАС України не містять вичерпного, детально описаного переліку причин пропуску строку, які можна визнати поважними чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19.

У постанові від 13 березня 2024 року у справі № 420/9728/23 Верховний Суд вказав, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущений; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Подібний висновок викладений Верховним Судом також у постановах від 18 січня 2024 року у справі № 520/10732/21, від 24 січня 2024 року у справі № 2040/7854/18, від 14 лютого 2024 року у справі № 120/3250/22.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення з даним позовом до суду позивач зазначає що після отримання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, позивач звертався із заявою від 12.01.2024 року до контролюючого органу з метою проведення звірки даних та з проханням звільнення від сплати податку на нерухому майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідь на вказану заяву контролюючим органом йому була надіслана 14.06.2024 року, після подання позивачем повторної заяви від 13.06.2024 року. У вказаній відповіді слідувало що контролюючий орган не провів з позивачем звірку даних, а лише констатував, що на день надання відповіді у позивача наявна заборгованість на податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином, позивач вказує що пропуск звернення з адміністративним позовом до суду відбувся з незалежних від позивача причин.

Однак заявлені позивачем причини не можуть бути визнані поважними в контексті вищезазначених критеріїв. Суд вважає, що пасивна поведінка позивача, що проявилася у не вчиненні жодних активних дій для своєчасного звернення до суду не може слугувати достатнім обґрунтуванням для визнання причин пропуску до суду поважними.

Будь-яких інших поважних причин пропуску строку звернення до суду суд не вбачає, а позивач не заявляє. Доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, матеріали справи не містять. Підстави для визнання причин пропуску звернення до суду поважними, відсутні.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За результатами дослідження повноти усунення позивачем недоліків позову, суд дійшов висновку, що такі позивачем в повній мірі не усунуті, оскільки заявлені обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду не визнано судом поважним.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 123, п. 9 ч. 4 ст. 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - повернути позивачу.

2. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, які подала позовну заяву разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

3. Роз`яснити позивачу, що в силу частини восьмої статті 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Суддя Д.В. Іванчулинець