Справа № 751/7358/24
Суддя: Діденко А. О.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року місто Чернігів

Справа №751/7358/24

Номер провадження2-а/751/145/24

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Діденко А.О.

секретаря судового засідання Бобровник Н.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Департамент патрульної поліції, інспектор взводу №1 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Щиголь Ігор Васильович

представник відповідачів ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Щиголя Ігоря Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Щиголя Ігоря Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА №2795836 від 10.08.2024, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с.1-6, 14-19).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.08.2024 його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, за те, що він здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушив п. 15.9 «и» ПДР. Вважає притягнення до адміністративної відповідальності необґрунтованим, вчинення правопорушення недоведеним, а оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Так, автомобіль патрульної поліції деякий час його переслідував, порушуючи при цьому Правила дорожнього руху. Згодом він зупинив транспортний засіб без порушення ПДР та підійшов до поліцейських, щоб дізнатися, чому вони його переслідують. Патрульні заперечили факт переслідування та вказали на патрулювання на цій території. Під час спілкування з поліцейськими в їхньому блокноті побачив запис з його прізвищем та номером автомобіля, хоча поліцейські при ньому нічого не записували. Тому вважає, що його прізвище було записано раніше для виконання вимоги керівництва щодо безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності. Надалі поліцейські вказали на порушення ним ПДР, а саме: здійснення зупинки автомобіля ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, хоча жодних доказів цього надано не було. Після цього винесена оскаржувана постанова, з якою він категорично не згоден, оскільки автомобіль був припаркований на майданчику для стоянки біля магазину «Еко маркет» без порушень ПДР та не заважав іншим учасникам дорожнього руху.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 28 серпня 2024 року відкрив провадження у справі та призначив розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У встановлений судом строк від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву (а.с.34-39), відповідно до якого просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а постанову залишити без змін. Зазначає, що позивач 10.08.2024 о 09 год. 12 хв. у м. Чернігові на вул. Старобілоуська, 31, здійснив зупинку транспортного засобу Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_1 , ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушив п. 15.9 «и» Правил дорожнього руху. Забороняється зупинка ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Зазначена вимога обумовлено тим, що зупинка транспортного засобу неподалік виїзду закриває огляд, чим створює для учасників дорожнього руху небезпечну ситуацію. Виявивши порушення, інспектором взводу №1 роти №3 БУПП в Чернігівській області ДПП Щиголем І.В. було винесено постанову серії ЕНА №2795836 за ч. 1 ст. 122 КУпАП. При цьому з відеозаписів відеореєстраторів поліцейських, зазначених в оскаржуваній постанові, вбачається, що позивач здійснив зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території. Також відеозаписом підтверджується, що поліцейським була дотримана процедура розгляду справи, зокрема повідомлено про суть вчиненого правопорушення, ознайомлено з правами та жодним чином не перешкоджено у користуванні ними. За таких обставин під час винесення оскаржуваної постанови поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а винесена постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

На підставі ст. 262 КАС України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Інспектором взводу №1 роти №3 БУПП в Чернігівській області ДПП Щиголем І.В. 10 серпня 2024 року винесено постанову серії ЕНА №2795836 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн (а.с.25, 41).

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що ОСОБА_1 10.08.2024 о 09 год. 03 хв. у м. Чернігів, вул. Старобілоуська, 31, здійснив зупинку транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушив п. 15.9 «и» Правил дорожнього руху порушення зупинок ближче 10 м від виїзду з прилеглої території (а.с.25, 41).

Відповідно до відеозапису фіксації місця події, транспортний засіб Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 10.08.2024 о 09 год. 03 хв. у м. Чернігів, вул. Старобілоуська, 31, зупинився безпосередньо біля виїзду з прилеглої території магазину та вийшов з автомобіля; після зупинки інспектор поліції підійшов до автомобіля позивача та повідомив про суть вчиненого правопорушення, роз`яснив права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оголосив про прийняте рішення, роз`яснив порядок сплати штрафу та оскарження постанови (а.с.42).

В обґрунтування позовних вимог позивач надає фотографії з місця події, на яких зображений його транспортний засіб, що стоїть безпосередньо біля виїзду з прилеглої території, та блокнот поліцейської, в якому міститься запис з прізвищем позивача та номером його транспортного засобу (а.с.26-28).

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Відповідно до п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правила дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР), встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У пункті 15.1 ПДР зазначено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Згідно з пп. «и» п. 15.9 ПДР зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Зупинка це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо) (п. 1.10 ПДР).

За змістом пункту 1.10 ПДР, прилегла територія територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №536/583/17).

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису фіксації місця події (а.с.42) вбачається, що позивач, заїхавши на прилеглу територію, а саме: на територію, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду на стоянку біля магазину або виїзду зі стоянки, зупинився безпосередньо біля виїзду з неї, тобто ближче 10 м від виїзду з прилеглої території.

Надаючи оцінку доказам, наданих сторонами, суд вважає доведеним, всупереч положенням п. 15.9 «и» ПДР, факт здійснення ОСОБА_1 зупинки транспортного засобу ближче 10 м від виїзду з прилеглої території.

При цьому в позові позивач не оспорює факт зупинки ближче 10 м від виїзду зі стоянки біля магазину. Узагальнений зміст підстав позову зводиться до наступного: а) він зупинився у зв`язку з протиправним переслідування його працівниками поліції; б) зупинка транспортного засобу на стоянці біля магазину не заважала іншим учасникам дорожнього руху.

До вказаних доводів суд ставиться критично, оскільки на підтвердження переслідування позивача працівниками поліції жодних доказів надано не було, як і не надано доказів провокації вчинення адміністративного правопорушення. Посилання на запис в блокноті поліцейського з його прізвищем та номером автомобіля суд не визнає достатнім доказом протиправної поведінки поліцейського, оскільки його наявність не спростовує факту вчинення правопорушення, а також не свідчить про те, що вказаний запис був зроблений заздалегідь, а не безпосередньо на місці події, та що працівники поліції навмисно переслідували позивача та провокували його на вчинення порушення. Навіть якщо припустити рух службового автомобіля патрульної поліції протягом тривалого часу за автомобілем позивача, вказане не звільняє останнього від обов`язку дотримуватись правила зупинки. При цьому слід зазначити, що навіть якби існувала вимога поліцейського про зупинку транспортного засобу, то водій у відповідності до пунктів 2.4, 8.9 ПДР повинен зупинити транспортний засіб з дотриманням правил зупинки.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача стосовного того, що зупинка транспортного засобу не заважала іншим автомобілям, оскільки заборона здійснювати зупинку ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій не залежить від обов`язкового створення перешкоди іншим учасникам дорожнього руху. Сама по собі зупинка транспортного засобу ближче 10 м від виїзду з прилеглої території є закінченим складом адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Слід також відзначити, що попри твердження позивача про наявність протиправних дій відповідача, що виразилися в умисному його переслідуванні, позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують такі обставини. Зокрема відсутні фото або відео підтвердження фактів протиправних дій працівників поліції, інші докази. Попри наявність формального посилання в позовній заяві на те, що певна особа є свідком протиправних дій працівників поліції, клопотання про виклик певних свідків для їх допиту в судовому засіданні позивачем разом із його позовною заявою не заявлялося, контактні дані осіб, яких позивач просить допитати як свідків не наводилися.

Згідно із положеннями статті 129 Конституції України основними засадами судочинства в Україні є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналогічні за замістом положення закріплено і в ч. 1 ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Також матеріали адміністративного позову не містять доказів оскарження дій працівників поліції, що за твердженнями позивача виразилися в умисному переслідуванні та перевищенні службових повноважень, у порядку, встановленому законодавством про звернення громадян або кримінально-процесуальним законодавством (зокрема копії скарг до керівництва органів національної поліції, висновки службових розслідувань на наслідками розгляду скарг, матеріали щодо внесення відомостей до ЄРДР або відмови у такому внесенні тощо).

Крім того, відповідно до відеозапису поліцейським дотримано процедуру складання постанови про адміністративне правопорушення (а.с.42). При цьому: повідомлено про суть вчиненого правопорушення; роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; оголошено про прийняте рішення; роз`яснено порядок сплати штрафу та порядок оскарження.

Доводи позивача щодо порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки оглянутим відеозаписом спростовується зазначене.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії», № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

У ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження порушення відповідачем жодної з вимог, передбачених частиною 2 статті 2 КАС України. Зокрема не знайшли свого підтвердження порушення принципів обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки висновок відповідача щодо порушення позивачем Правил дорожнього руху підтверджується наданими відповідачем в обґрунтування прийнятого ним рішення доказами.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для скасування постанови серії ЕНА №2795836 від 10.08.2024 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 14, 19, 72, 77, 90, 139, 245, 246, 250, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Щиголя Ігоря Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 30 вересня 2024 року.

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач Департамент патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, )

Відповідач інспектор взводу №1 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Щиголь Ігор Васильович (місцезнаходження: вул. Громадська, буд. 66, м. Чернігів, 14037)

Суддя А. О. Діденко