Справа № 140/9302/24
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року ЛуцькСправа № 140/9302/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

при секретарі судового засідання Мартинюк Т.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Мельничука М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі ВПВР ДДВС МУЮ, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №75119591 від 08.08.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що старшим державним виконавцем ВПВР ДДВС МУЮ Сніжинським Т.Є 08.08.2024 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №75119591. Вважає, що наказом ДПС України від 11.06.2024 №640-о її поновлено в органі (юридичній особі), що ліквідований з 05.10.2015 на неіснуючій посаді та не було допущено її до виконання посадових обов`язків через ліквідацію реорганізованого податкового органу, з якого її незаконно звільнили. Поновлення її на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області, яка не передбачена внутрішніми організаційно-управлінськими документами роботодавця, зокрема штатним розписом, не забезпечує відновлення порушених прав особи та не відповідає законодавчо встановленим гарантіям.

Зазначає, що обов`язком боржника є не лише видання наказу (розпорядження) про поновлення працівника на роботі, а й фактичний допуск поновленого працівника до виконання попередніх обов`язків. Таким чином, з огляду на зазначене вище, прийняття ДПС України наказу №640-о від 11.06.2024 року, про поновлення її у ліквідованому ГУ Міндоходів у Волинській області не є фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення.

Такі дії на думку позивача свідчать про свідоме ігнорування боржником рішення суду в частині поновлення її на посаді. Внаслідок чого відповідачем протиправно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №75119591 по примусовому виконанні виконавчого листа № 13562/2021 у справі №803/746/15-а виданим 26.08.2021 Волинським окружним адміністративним судом.

Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. від 08.08.2024 про закінчення виконавчого провадження №75119591 по примусовому виконанні виконавчого листа №13562/2021 від 26.08.2021 (а.с.1-8).

10.08.2024 ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.28-29).

18.09.2024 до суду надійшло клопотання позивача про усунення недоліків позовної заяви (а.с.32-33).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін з урахуванням параграфу 2 глави 11 розділу II КАС України. Судове засідання призначено на 11:00 01 жовтня 2024 року (а.с.56).

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 26.09.2024 позовних вимог не визнає, вказує на те, що боржником на постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2024, надіслано копію наказу ДПС України від 11.06.2024 № 640-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 », яким її поновлено в ГУ Міністерства доходів і зборів у Волинській області з 17 березня 2015 року.

Зазначає, що виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу, а отже відповідачем відповідно до наданих повноважень та згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» правомірно закінчено виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №13562/2021 від 26.08.2021 виданого Волинським окружним адміністративним судом. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.61-64).

26.09.2024 від Міністерства юстиції України надійшло клопотання про залучення до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача - Державну податкову службу України (а.с.100-101).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 вищевказане клопотання задоволено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державну податкову службу України (а.с.144).

01.10.2024 до суду від ДПС України надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що поновлення на роботі за рішенням суду відбувається на посаді, з якої особу було звільнено. ДПС України фактично виконано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2020, згідно з виконавчим документом то державним виконавцем правомірно закрито виконавче провадження (а.с.146-149).

Інших заяв чи пояснень по суті справи до суду від сторін не надходило.

В судовому засіданні 01.10.2024 позивач підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просила суд позов задовольнити повністю.

Відповідач на розгляд справи не з`явився та не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Представник третьої особи просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Так, частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою від 15.05.2024 про примусове виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду №803/746/15-а від 23.12.2020 подавши виконавчий лист №13562/2021 від 26.08.2021 (а.с.52).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. 28.05.2024 відкрито виконавче провадження №75119591 з виконання вищевказаного виконавчого листа, виданого Волинським окружним адміністративним судом від 26.08.2021 (а.с.137) про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області з 17 березня 2015 року (а.с.133).

08.08.2024 старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинський Т.Є. прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.10).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням старшого державного виконавця, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина 1 статті 5 Закону №1403-VIII).

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).

З наведених законодавчих норм вбачається, що виконавець зобов`язаний вчинити виконавчі дії у спосіб, передбачений виконавчим документом.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Як встановлено частиною першою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Частиною шостою статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно із частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом

Аналізуючи зібрані та досліджені в ході судового розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що старшим державним виконавцем Сніжинським Т.Є. на законних підставах, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, зважаючи на наступне.

Так, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №803/746/15-а вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області з 17 березня 2015 року.

Дане рішення набрало законної сили 02.06.2021.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З матеріалів справи вбачається, що Державна податкова служба України 11.06.2024 на виконання вищевказаного рішення суду видало наказ №640-о, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області з 17 березня 2015 року (а.с.54, 121).

14.06.2024 ДПС України листом за №7736/5/99-00-05-01-03-05 повідомила старшого державного виконавця ВПВР ДДВС про виконання рішення суду та надало копію наказу №640-о від 11.06.2024 (а.с.120).

Відповідно до вимог статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, при винесенні оскаржуваного рішення, ознайомившись з наказом про поновлення позивача на роботі, державний виконавець правомірно виходив з того, що рішення суду виконано в повному обсязі, оскільки виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №760/9521/15ц, в якій зазначено, що виконання рішення вважається закінченим із дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, шо підставою для скасування оскаржуваної постанови є те, що посада на яку її поновлено в ГУ Міністерства доходів і зборів України, яке, як юридична особа припинено з 05.10.2015, і її посада не передбачена штатним розписом, оскільки державний виконавець не наділений повноваженнями поновлювати особу, яку звільнено з роботи в той орган, чи установу, в який просить стягувач, а повинен відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», виконати той виконавчий лист, який виданий на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Також, не заслуговують до уваги посилання позивача на те, що нею 17.07.2024 подано до ВПВК ДДВС (а.с.12-16) заяву, я якій вона просила звернутись з заявою до суду про зміну способу і порядку виконання судового рішення за даним виконавчим провадженням, оскільки вказана заява подана вже після виконання ДПС України рішення суду про поновлення позивача на посаді.

Таким чином, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження та відсутні підстави для визнання протиправною постанови старшого державного виконавця Сніжинського Т.Є. від 08.08.2024, при виконанні рішення суду про поновлення позивача на роботі.

У відповідності до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень виконав покладений на нього обов`язок та обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються оскаржувана постанова, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

За такого правового врегулювання та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, шо постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. від 08.08.2024 у ВП №75119591 про закінчення виконавчого провадження винесена відповідно до вимог пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а отже є законною та не підлягає скасуванню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови від 08.08.2024 про закінчення виконавчого провадження №75119591, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський