Справа № 233/5077/24
Суддя: Мартишева Т. О.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

233 № 233/5077/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретаря Любач Н.О.,

позивача

представника позивача Чальцева Д.В.,

представника відповідача Кошевського В.С.,

третьої особи -

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Чальцев Дмитро Вадимович, до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа - ОСОБА_2 , про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Чальцев Д.В.., звернувся до суду з даним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа - ОСОБА_2 , про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, вказуючи, що 13 серпня 2024 року старший державний інспектор відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Солов`янчик С.І., склала відносно позивача постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України серії АА №0021403. Відповідно до постанови позивач допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, а саме перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,438% (2 975 тон), при дозволеній фактичній масі 40 тон. Позивача визнано винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.132-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення України, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8 500,00 грн.

Складену постанову вважає такою, що не відповідає дійсним обставинам справи та підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 22.5. ПДР, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси 40 тон (на дорогах державного значення) для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом.

В свою чергу, дозволяється рух при не перевищенні фактичної маси в 44 тони для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.

29 липня 2024 року позивач керував транспортним засобом марки VOLVO VNL 64T, днз НОМЕР_1 , колір білий, до якого був приєднаний причіп марки BODEX KIS 3WS, днз НОМЕР_2 , колір червоний. Так, тягач має у своєму складі 3 осі і причіп має у своєму складі 3 осі. Окрім цього, причіп є контейнеровозом, що зазначено у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . Зазначена інформація підтверджується постановою, де у розділі «фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу» зазначено про наявність 6 осей. Таким чином, тягачу та причіпу, яким керував позивач, дозволяється рух за умови не перевищення фактичної маси 44 тони. Позивач здійснював перевезення вантажу за маршрутом Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н., с. Новопавлівка Одеська обл., м. Ізмаїл, Болградське шосе, 12-А відповідно до ТТН № 290705 від 29 липня 2024 року. Маса брутто становила 43 500 кг.

Таким чином, на думку позивача постанова складена з порушенням чинного законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи, і як наслідок підлягає скасуванню, а адміністративна справа підлягає закриттю.

Приймаючи до уваги викладене, позивач просить: - скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України серії АА № 0021403; - стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Державна служба з безпеки на транспорті на його користь витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

Судовими ухвалами від 18 вересня 2024 року, 23 вересня 2024 року вирішено питання про участь представників сторін у судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні представник позивача Чальцев Д.В. підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві та відповіді на відзив обставини.

Представник відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті Кошевський В.С. у судовому засіданні зазначив про невизнання відповідачем позовних вимог, підтримуючи доводи письмового відзиву, з якого вбачається, що постановою від 13 серпня 2024 року серії АА № 00021403 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП. Згідно оскаржуваної постанови, 29 липня 2024 року о 21 год 52 хв., за адресою М-30, км 996+491, Дніпропетровська обл., позивач як відповідальна особа, допустив рух транспортного засобу VOLVO VNL 64T, державний номерний знак НОМЕР_4 із перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7.438% (2.975 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.

Правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM 60, WAGA-WIM35, зав.№9, який відповідає вимогам Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 2016 року №94, на підтвердження чого до відзиву надано копії свідоцтв (№ 04/4446; 1624; 1625).

Зафіксовані приладом параметри відображені у карті габаритно-вагового контролю, яка додається до відзиву, на підставі даних якої та інших даних було винесено оскаржувану постанову.

Зміст оскаржуваної постанови на думку відповідача відображає усі істотні ознаки складу правопорушення, факт вчинення цього правопорушення доведено правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю з використанням належного технічного приладу, перевищення вищезазначених параметрів було встановлено з врахуванням вимірів із урахуванням похибки вагових і габаритних параметрів транспортного засобу, вказаного у постанові. Укртрансбезпекою виконано всі законодавчо встановлені дії щодо направлення на адресу позивача, яка внесена до державних реєстрів, оскаржуваної постанови.

Відповідач вважає помилковими та необґрунтованими твердження позивача про необхідність застосування до спірних відносин максимально дозволеної маси навантаження в розмірі 44 т.

Так, згідно пункту 22,5 Правил дорожнього руху, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема фактичної маси 44 тонни для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра на автомобільних дорогах державного значення.

Отже, для застосування параметру фактичної маси в розмірі 44 тонни при оцінці правомірності руху транспортного засобу обов`язково мають бути дотримані такі вимоги: 1) автомобіль (тягач) має бути трьохвісним з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом) загальною максимальною довжиною 13,716 метра; 2) на зазначеному автомобілі (тягачі) із вказаним напівпричепом (контейнеровозом) мають бути розміщені один або більше контейнерів або змінних кузовів; 3) рух має здійснюватися на автомобільних дорогах загального значення.

Відсутність, хоча б однієї із вказаних вимог унеможливлює застосування підвищеного показнику фактичної маси 44 тонни при оцінці правомірності руху транспортного засобу. Адже виключно в сукупності зазначені вимоги дозволяють досягнути належних безпекових показників при русі транспортних засобів (джерел підвищеної небезпеки).

Первинне значення «контейнеровоза» це контейнерне судно, спеціалізоване суховантажне судно, призначене для перевезення вантажів у контейнерах стандартних резервуарах багаторазового використання, для яких чітко встановлені габаритно-вагові одиниці вимірювання.

Наказом Міністерства транспорту України від 14 січня 1997 року №363 "Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" дано визначення н/причеп-контейнеровоз транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів.

Згідно п.17.6. Правил № 363, для перевезення контейнерів перевізник повинен надавати автомобілі (автопоїзди) із бортовими платформами або спеціалізований рухомий склад (низькорамні напівпричепи - контейнеровози, автомобілі із вантажопіднімальними пристроями тощо). Контейнером або інтермодальним контейнером (анг. container, від to contain «містити») вважається багатооборотний засіб, призначений для зберігання або перевезення будь-чого. На транспорті найбільше застосування отримали так звані універсальні контейнери. Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Міжнародної конвенції про безпечні контейнери, "Контейнер" означає предмет транспортного обладнання: a) що має постійний характер і, відповідно, є досить міцним, щоб бути придатним для багаторазового використання; b) спеціально сконструйований для полегшення перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного перевантаження; c) сконструйований з урахуванням необхідності закріплення та (або) легкої обробки й для цього обладнаний кутовими фітингами; d) такого розміру, що площа, яка знаходиться між чотирма зовнішніми нижніми кутами, складає: i) не менше 14м2 (150 кв. футів) або ii) не менше 7 м2 (75 кв. футів), якщо його обладнано верхніми кутовими фітингами; термін "контейнер" не включає ні транспортних засобів, ні пакування; однак він поширюється на контейнери, коли вони перевозяться на шасі.

"Кутові фітинги" означають сукупність отворів і граней у верхній та (або) нижній частинах контейнера, які використовуються для обробки, штабелювання та (або) закріплення.

Отже, невід`ємною частиною безпечних контейнерів є кутові фітинги кутові кріплення для полегшення погрузки і складування, наявність спеціальної конструкції, що полегшує його перевантаження, зокрема з одного виду транспорту на інший (водний, залізничний, автомобільний тощо).

Згідно пункту 16 частини 1 статті 4 Митного кодексу України, контейнер - транспортне обладнання (клітка, знімна цистерна або подібний засіб), що: а) являє собою повністю або частково закриту ємність, призначену для поміщення в неї вантажів; б) має постійний характер і завдяки цьому є достатньо міцним, щоб слугувати для багаторазового використання; в) спеціально сконструйоване для полегшення перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного перевантаження; г) сконструйоване таким чином, щоб полегшити його перевантаження, зокрема з одного виду транспорту на інший; ґ) сконструйоване таким чином, щоб його можна було легко завантажувати та розвантажувати; д) що має внутрішній об`єм не менше одного метра кубічного.

Термін "контейнер" включає приладдя та обладнання, необхідні для цього типу контейнера, за умови, що вони перевозяться разом із контейнером. Знімні кузови прирівнюються до контейнерів.

Якщо в реєстраційних документах транспортний засіб вказано як «контейнеровоз», тобто як колісний транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів, то і його експлуатація повинна відповідати як його конструкції, так і його призначенню.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 № 521 затверджено Порядок затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання (далі Порядок № 521). Відповідно до п. п. 1.1 1.5 Порядку № 521 цей порядок визначає механізм затвердження конструкції колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) категорій M, N, O, L, нових частин та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах (далі - обладнання) відповідно до вимог Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року з поправками 1995 року (далі - Угода). На кожен КТЗ або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник - резидент України видає сертифікат відповідності. На кожен новий КТЗ або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на КТЗ, що були у користуванні, сертифікат відповідності видають уповноважені органи або органи із сертифікації, акредитовані відповідно до законодавства, призначені Міністерством інфраструктури України.

Сертифікати відповідності на контейнер в матеріалах справи відсутні, позивачем з позовною заявою не надані.

Так, 02.12.1972 з метою розробки структурних вимог для забезпечення безпеки під час обробки, штабелювання та перевезення контейнерів у ході звичайної експлуатації було прийнято Міжнародну конвенцію про безпечні контейнери, яка для України є чинною з 1977 року.

Вже 04.11.1993 були прийняті Поправки Міжнародної конвенції про безпечні контейнери (КБК) в частині вимог до контейнерів: "b) На кожному контейнері всі маркування максимальної маси брутто повинні відповідати інформації стосовно максимальної маси брутто на табличці про допуск за умовами безпеки." "a) Табличка повинна містити таку інформацію, принаймні англійською або французькою мовами: "Допуск за умовами безпеки КБК" Країна та номер допуску Дата (місяць і рік) виготовлення Ідентифікаційний номер контейнера, наданий заводом-виробником, або - для існуючих контейнерів, у яких цей номер невідомий, - номер, наданий Адміністрацією Максимальна експлуатаційна маса брутто (кілограми та фунти) Припустиме навантаження на штабелювання при 1,8g (кілограми та фунти) Сила під час поперечного випробування на твердість конструкції (Ньютони)". Конвенція про безпечні контейнери містить вичерпний перелік ознак, яким має такий контейнер відповідати. Будь-який транспортний засіб, предмет обладнання або частина, офіційно затверджені на підставі Правил, доданих до цієї Угоди, повинні бути виготовлені таким чином, щоб вони відповідали офіційно затвердженому типу, задовольняючи вимогам, викладеним в цьому Додатку або вищезгаданих Правилах (п. 2.1). Компетентний орган будь-якої Договірної Сторони, що надає офіційне затвердження за типом конструкції на підставі Правил, що додаються до цієї Угоди, має перевірити наявність адекватних заходів і документованих планів проведення перевірок, які повинні бути узгоджені з виготовлювачем для кожного офіційного затвердження, для проведення через певні проміжки часу таких випробувань або відповідних перевірок, що необхідні для перевірки постійної відповідності офіційно затвердженому типу, включаючи, особливо у відповідних випадках, випробування, зазначені у згаданих Правилах (2.2). Таким чином, міжнародні договори вимагають від Держав-їх учасниць, тобто й від України, не тільки здійснювати контроль за офіційним затвердженням за типом конструкції транспортного засобу, але й перевіряти наявність задовільних заходів і процедур використання транспортного засобу за типом конструкції та забезпечувати ефективний контроль, для того щоб транспортні засоби, предмети обладнання або частини в процесі експлуатації відповідали затвердженому типу.

Подібний висновок узгоджується із Європейською Угодою про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ) ( Про приєднання до Європейської Угоди див. Закон N 1511-III від 02.03.2000). За цією угодою Договірні Сторони погодилися тим, що термін "транспортні засоби" означає автомобілі, тягачі з напівпричепами, причепи і напівпричепи, що відповідають визначенням, наведеним у статті 4 Конвенції про дорожній рух від 19.09.1949 (Конвенцію ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74), за винятком транспортних засобів, що належать збройним силам однієї з Договірних Сторін або перебувають у підпорядкуванні цих збройних сил.

Згідно статті 30 Конвенції про дорожній рух від 19.09.1949, «Если для транспортного средства установлена разрешенная максимальная масса, то масса транспортного средства с нагрузкой никогда не должна превышать разрешенную максимальную массу».

Отже, якщо в реєстраційних документах транспортного засобу вказано «контейнеровоз», він є типу причепа або напівпричепа для перевезення контейнерів по автомобільним дорогам, то лише при використанні такого транспортного засобу як засобу спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів, допускається навантаження, передбачене п. 22.5 ПДР.

Відповідно до п.17.2-17.5 Правил № 363, універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.

Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).

Після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил, навісити бирку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача (п.17.5. Правил № 363).

Разом із тим, відповідно до п.17.9 Правил № 363, приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється: при наявності Договору на підставі заявки, а при відсутності Договору разового договору. Саме договір про перевезення вантажів контейнером є належним доказом надання послуг з перевезення вантажу у контейнері. Зазначене, вказує на відсутність належних доказів перевезення вантажів за допомогою контейнерів.

Аналогічні позиції висловлені Верховним Судом в постанові від 29.01.2020р. у справі №814/1460/16 (пп.61-68 Постанови), Другим апеляційним адміністративним судом в постанові від 12.08.2022 у справі № 547/1025/21, Третім апеляційним адміністративним судом в постанові від 12.04.2023 у справі № 388/1773/22, П`ятим апеляційним адміністративним судом в постанові від 18.04.2023 у справі № 513/1085/22, Шостим апеляційним адміністративним судом в постанові від 18.07.2023 у справі № 761/842/22, Сьомим апеляційним адміністративним судом в постанові від 24.04.2023 у справі № 127/5932/23, Миколаївським окружним адміністративним судом в рішенні від 23.12.2020 у справі №400/4646/20.

Саме собою зазначення у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу «спеціалізований напівпричіп спеціалізований н/пр контейнеровоз-Е» не є свідченням того, що перевезення вантажу здійснювалось у контейнері такі висновки були зроблені П`ятим апеляційним адміністративним судом в постанові від 12.07.2023 у справі № 496/1562/23, Третім апеляційним адміністративним судом в постанові від 12.04.2023 у справі № 388/1773/22.

Зміст свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, доданих позивачем до позовної заяви, зміст фотофіксації та відеофіксації (в момент вчинення правопорушення) транспортних засобів, якими здійснено перевезення вантажів у цій справі, свідчить про те, що транспортний засіб перевозив вантаж у напівпричепі - контейнеровозі, однак не у контейнерах або в змінних кузовах, а тому загальна маса транспортного засобу повинна складати 40 т. Доказів на підтвердження перевезення вантажу саме в контейнері позивач не надає.

Напівпричіп-контейнеровоз не є тотожним контейнера, а є засобом перевезення контейнера, а також інших тар (кузовів), що можуть містити вантаж.

Вагові норми у розмірі 44 т застосовуються виключно при здійсненні перевезення вантажів автомобільними дорогами державного значення із використанням трьохвісних автомобілів (тягачів) з двовісними або трьохвісними напівпричепами (контейнеровозами), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.

Отже, позивач здійснював перевезення вантажу не в контейнерах, а тому фактична маса для такого транспортного засобу має бути не більше 40 тонн, тому оскаржувана постанова містить правомірні відомості і є такою, що винесена у межах та у спосіб, що встановлені чинним законодавством.

Відсутність контейнеру підтверджується фотознімками, зробленими під час фіксації факту порушення. Позивачем не надано доказів перевезення сертифікованого контейнеру із фітингами та відповідним маркуванням.

Здійснення руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами загального користування з перевищенням нормативних параметрів, визначених пунктом 22.5 ПДР, без дозволу або документу про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, формує склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП, яке вважається вчиненим в момент фіксації.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174. Так, згідно пункту 2 Порядку № 1174, система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (надалі система) взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 1174, фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах.

Пунктом 12 Порядку № 1174 передбачено перелік параметрів транспортних засобів, вимірювання та фіксацію яких може забезпечувати автоматичний пункт. Пунктом 15 Порядку № 1174 визначено дані, які повинні містити метадані.

Відповідач зауважує, що у позовній заяві, позивачем зроблено посилання на стару редакцію пункту 15 Порядку № 1174, яка вже не була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно чинної редакції пункту № 1174, метадані повинні містити дані з поміж іншого про фотографії транспортного засобу: фронтальну, фотографію номерного знака транспортного засобу, оглядову фотографію із зображенням розпізнаного номерного знака (абзац шостий пункту 15 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 р. № 202).

Тобто фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв не повинні міститись в метаданих.

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, причіп - це транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортного засобу належать напівпричепи і причепи-розпуски.

При цьому, варто зауважити, що відомості про напівпричіп були взяті до уваги при опрацюванні інформаційних файлів. Як вбачається із скріну екрану (додається) автоматизованого робочого місця інспектора «визначено тип ТЗ: з напівпричепом».

Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих (пункт 14 Порядку №1174).

Під час передачі інформаційних файлів та метаданих проводиться їх автоматизована перевірка в інформаційно-телекомунікаційній системі на цілісність та походження даних (пункт 10 Порядку №1174).

При цьому, система забезпечує автоматизоване формування проекту постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою автоматичних пунктів, відповідно до законодавства. Тобто, суть процесу автоматичної фіксації правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті полягає у забезпеченні прозорості фіксації порушень, зменшення участі посадових осіб у вказаному процесі, що спрямовано на об`єктивну оцінку обставин та фактів вчинення правопорушень.

Відтак, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному транспорті здійснюється за допомогою встановлених на автомобільних дорогах автоматичних пунктів комплексів технічних засобів, що здатні в автоматичному режимі, вимірювати загальну масу транспортного засобу; визначати кількості осей транспортного засобу; вимірювати навантаження, що припадають на кожну вісь транспортного засобу тощо.

Відповідач наголошує, що посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей: - про транспортний засіб; - відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; - наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, - метаданих, сформованих автоматичним пунктом (пункти 2, 16 Порядку №1174). Закріплений в законодавстві та реалізований на практиці механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі унеможливлює механічне втручання в роботу системи, а також унеможливлює наявність корупційної складової.

Згідно статей 268, 280 КУпАП, особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-8 цього Кодексу.

Відповідно до статті 279-5 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Окрім того, статтею 279-7 КУпАП чітко передбачені випадки звільнення від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили: - така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; - особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу. Позивачем, у встановлений законом термін, не надано жодних доказів, що підтвердили б існування вищезазначених підстав для звільнення від адміністративної відповідальності.

Оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення містить відомості про найменування органу та посадової особи, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак, технічний засіб, яким здійснено фото, розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності, а також дату та час фіксації здійснення вимірювання, навантаження на осі).

Таким чином, оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України відповідає усім вищенаведеним критеріям та містить усю необхідну інформацію, передбачену КУпАП, пунктом 17 Порядку № 1174, Інструкцією № 512).

Отже, зміст оскаржуваної постанови відображає ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами).

Згідно оскаржуваної постанови, результати автоматичної фіксації транспортного засобу в момент учинення адміністративного правопорушення наступні: 1) Виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу: загальна маса - 42975 кг; 2) Фактичні зафіксовані параметри ТЗ: відстань між вісями 1-2: 4860 мм, 2-3: 1310 мм, 3-4: 4660 мм, 4-5: 1300 мм; 5-6: 1310 мм; навантаження на вісь 1 - 5750 кг, 2 - 8400 кг, 3 - 8200 кг, 4 - 8900 кг, 5 - 8700 кг; 6 - 7800 кг; загальна маса - 47750 кг.

Перевищення, встановлених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, на ділянці автомобільної дороги було встановлено вимірами технічних приладів із урахуванням похибки зазначених технічних приладів, відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010.

Відсоткове значення перевищення максимально допустимої маси транспортних засобів отримано і відображено в оскаржуваній постанові з врахуванням допустимої похибки вимірювання вагового комплексу, яка складає до 10 % щодо визначення загальної маси транспортного засобу, та 16 % щодо навантаження на осі, як передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010 (OIML R 134-1:2006, IDT).

Враховуючи можливу максимально дозволену похибку автоматичного комплексу габаритно-вагового контролю, відсоткове перевищення навантаження транспортного засобу здійснюється за формулою: % перевищення = ((Xфакт ? Xнорм ? похибка пристрою)/Xнорм)*100% 7.438% = ((47750 40000 10% * 47750) / 40000)*100%, де Xфакт фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр); Xнорм нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр) зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР.

Похибка пристрою регламентовано-допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на Xфакт (при розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр).

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем; напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Положеннями пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 визначено, що сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Таким чином, напівпричіп - це транспортний засіб без джерела енергії та самостійно пересуватись і перевозити вантажі по дорогах не може, отже рушійною силою для нього є саме тягач, який є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів власник якого є суб`єктом адміністративної відповідальності за порушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, в тому числі за статтею 132-1 КУпАП.

Усе вищезазначене досліджено та підтверджено уповноваженою посадовою особою Укртрансбезпеки при розгляді справи про правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, використовуючи інформаційні файли, шляхом накладення особистого кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки із використанням засобів кваліфікованого електронного підпису, що мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

Відповідно до абзацу двадцять сьомого глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту.

Верховний Суд в постанові від 31.07.2019 р. у справі №802/518/17-а дійшов висновку, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту. Тому, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 28.02.2019 р. у справі №805/3598/16-а.

Тобто, товарно-транспортна накладна не може беззаперечно свідчити про достовірність важення транспортного засобу та вантажу з боку позивача, тому посилання позивача на те, що перевезення позивачем товару відповідно до товарно-транспортних накладних, з урахуванням ваги автомобіля та причепу, виключає перевантаження транспортних засобів, відповідач вважає необґрунтованими.

Зауважує, що «обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою статті 77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги», така позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19.

Щодо розподілу судових витрат відповідачем зазначено, що справа про скасування оскаржуваної постанови є справою незначної складності. Потрібно врахувати, що сума штрафу складає 8500 грн, а послуги адвоката попередньо складають 6800 грн. З аналізу наведеного можна дійти висновку про неспіврозмірність витрат на правничу допомогу зі складністю справи. За результатами аналізу позовної заяви та матеріалів справи, визначений розмір правової допомоги порушує принцип співмірності по відношенню до складності справи.

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відповідач вважає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На обґрунтування понесених позивачем витрат на правову допомогу не надано підтверджуючих документів. Не надано додаткових доказів, щоб свідчили про отримання правничої допомоги. Не наданого розрахунків (детальних описів робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Вважає, що позивачем не наведено жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на спростування позиції відповідача, якою він керувався при притягненні особи до адміністративної відповідальності.

У задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Представником позивача подано відповідь на відзив, у якому щодо посилань відповідача на положення Міжнародної конвенції про безпечні контейнери зазначено, що відповідно до п.1 ст. 3, ця Конвенція поширюється на нові й існуючі контейнери, які використовуються в міжнародних перевезеннях, за винятком контейнерів, спеціально призначених для повітряних перевезень. Таким чином положення Конвенції не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки перевезення вантажу позивачем здійснювалося виключно по території України.

Стосовно посилання відповідача на положення Митного кодексу України, зазначив, що відповідно до п.1 ч. 3, зазначений Кодекс застосовується при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України. Отже, положення Митного кодексу не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки позивач не здійснював переміщення товарно-матеріальних цінностей через митний кордон України

Стосовно посилання відповідача на положення Наказу Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 р. № 521, в частині отримання сертифікату типу або сертифікату відповідності, зазначив що позивач не є ні виробником контейнера та контейнеровоза ні уповноваженим представником такого виробника, а тому жодним чином не міг надати зазначені документи разом з позовною заявою.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування висновків суду щодо класифікації комбінованого транспортного засобу, рух якого зафіксовано, як трьохвісного тягача з трьохвісним напівпричепом, який не є контейнеровозом, та який не здійснює переведення одного чи більше контейнера чи змінного кузову.

Відповідно до Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року N 1174, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 червня 2021 р. № 623, (Порядок № 1174) на який посилається відповідач, державний контроль на автомобільному транспорті може здійснюватися, у тому числі, в автоматичному режимі шляхом встановлення на автомобільних дорогах автоматичних пунктів - комплексів технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу в русі, визначених пунктом 12 цього Порядку, з одночасною його фотозйомкою, відеозаписом (за наявністю) та ідентифікацією за державним реєстраційним номером.

Зокрема, пункт 12 Порядку № 1174 передбачає, що автоматичний пункт може забезпечувати фіксацію та розпізнавання номерного знака транспортного засобу. При цьому, напівпричіп, згідно статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", також віднесений до автомобільних транспортних засобів. Зазначене кореспондується з вимогами ст. 280 КУпАП.

Порядком № 1174 передбачено, що автоматичним пунктом може фіксуватись: загальний вигляд транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей), про що зазначено в п. 12 Порядку № 1174.

Ідентифікації за державним реєстраційним номером напівпричепу-контейнеровозу, внаслідок якої Відповідачу стало б відомо, що напівпричіп є контейнеровозом, автоматичний пункт взагалі не здійснив, а ідентифікував лише сідловий тягач.

Зокрема, спірна постанова не містить даних щодо марки, моделі, державного номерного знаку напівпричепу-контейнеровоза, приєднаного до сідлового тягача VOLVO VNL 64T, д.н.з. НОМЕР_1 , як і не містить параметрів зовнішніх габаритів комбінованого транспортного засобу, зокрема, довжини.

Наявний в матеріалах фотознімок із фотофіксацією транспортного засобу не є належним доказом, що напівпричеп не є контейнеровозом. Також вказаний знімок не підтверджує доводи відповідача про відсутність маркування та опломбування на контейнеровозі, згідно Правил № 363, оскільки вказані обставини могли бути встановлені відповідачем лише при особистому огляді спірного транспортного засобу. Проте доказів вчинення таких дій відповідачем не надано. При цьому, Позивач зауважує, що можливе недотримання власником вантажу або ж перевізником вимог щодо маркування контейнеру, виду вантажу або ж способу його розміщення у контейнері не змінює призначення та технічних характеристик одиниці транспортного обладнання, яка розміщена на спеціалізованому напівпричепі-контейнеровозі, для цілей її ідентифікації як вантажного контейнера у розумінні абз. 4 розділу І "Терміни та поняття" Правил № 363 та для цілей застосування положень пункту 22.5 Правил дорожнього руху. Крім того вказані обставини не слугували підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.07.2020 р. у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідач не обґрунтував належними та допустимими доказами факту перевищення позивачем нормативів, встановлених п. п. "б" пункту 22.5 ПДР у розрізі належної класифікації комбінованого транспортного засобу, рух якого зафіксовано, як двовісного тягача з трьохвісним напівпричепом, який не є контейнеровозом, та який не здійснює переведення одного чи більше контейнера чи змінного кузова.

За таких обставин, наведені відповідачем аргументи та надані докази на думку сторони позивача не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими, а оскаржувана постанова не містить повного розкриття об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, що унеможливлює її віднесення до порушень з перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами, а тому, відповідачем не доведено наявність в діях позивача складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідачем, не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, за викладених в оскаржуваній постанові про притягання до адміністративної відповідальності обставин. Заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву просив відхилити у зв`язку з їх необґрунтованістю та невідповідністю дійсним обставинам справи.

Третя особа - ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату та час судового розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, письмові пояснення від третьої особи до суду не надходили.

З`ясувавши позицію сторін та фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серія АА №00021403, від 13 серпня 2024 року, складеної старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Солов`янчик С.І., відповідальна особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 , 29 липня 2024 року о 21 год 52 хв., за адресою М-30, км 996+491, Дніпропетровська обл., допустив рух транспортного засобу VOLVO VNL 64Т, державний номерний знак НОМЕР_1 , із перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, перевищення загальної маси транспортного засобу на 7.438% (2.975 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. Постановлено притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM 60, WAGA-WIM35, зав. №9 (назва технічного засобу, код, тип обладнення, серійний номер), номер свідоцтва про повірку технічного засобу та строк його дії № 04/4446, 1624; 1625 до 22 листопада 2024 року, що додані до відзиву відповідачем, досліджені в судовому засіданні.

Виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу: загальна маса 42975 кг.

Фактичні зафіксовані параметри ТЗ: кількість вісей 6 шт, спарені колеса 2 вісь, 3 вісь; відстань між вісями 1-2: 4860 мм, 2-3: 1310 мм, 3-4: 4660 мм, 4-5: 1300 мм, 5-6: 1310 мм; навантаження на вісь 1 5750 кг, 2 8400 кг, 3 8200 кг, 4- 8900 кг, 5 - 8700 кг, 6 7800 кг; загальна маса 47750 кг.

Оскаржувана постанова містить метадані, фотозображення транспортного засобу, посилання на ідентифікатор доступу для ознайомлення з зображеннями чи відеозаписом (за наявності) транспортного засобу у момент учинення правопорушення, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, копія постанови була направлена відповідачем на адресу позивача поштовим зв`язком 14 серпня 2024 року, доставлена адресату 28 серпня 2024 року.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки VOLVO VNL 64Т, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спеціалізований вантажний сідловий тягач, повна маса 26000 кг, маса без навантаження 8920 кг.

Також, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки BODEX KIS 3WS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , спеціалізований напівпричіп н/пр контейнеровоз (з пристр.самовивантаж), повна маса 35500 кг, маса без навантаження 7650 кг.

На підтвердження доводів позову позивачем надано до суду копії товарно-транспортної накладної № 290705 від 29 липня 2024 року, згідно якої автомобіль Вольво, д/н НОМЕР_8 , причіп/напівпричіп НОМЕР_2 , перевозилась пшениця врожаю 2024 року, навалом, масою брутто 43 990 т, водій ОСОБА_1 30 липня 2024 року вантажоодержувачем ТОВ «ЛІКВІД КАРГО ТЕРМІНАЛ» прийнято брутто 43500 , тара 17700 т. нетто 25800 т.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III.

Відповідно до частини 12 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частиною 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до п. 22.5 ПДР, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: за шириною 2,6 м, окрім сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, без винесення габариту на смугу зустрічного руху, максимальна ширина якої допускається до 3,75 метрів; за висотою від поверхні дороги - 4 м (транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, на маршрутах, встановлених Агентством відновлення, Укртрансбезпекою, Національною поліцією, - 4,35 м); за довжиною: вантажного автомобіля - 12 м, автопоїзда 22 м, автомобіля (тягача) з напівпричепом 18,75 м, маршрутного транспортного засобу 18,75 м; фактичної маси, зокрема: для трьохвісних автомобілів (тягачів) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - понад 40 т на автомобільних дорогах державного значення, для трьохвісних автомобілів (тягачів) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метрів - понад 44 т, навантаження на одинарну вісь 11,5 т, на здвоєні осі, якщо відстань між осями: менша як 1 метр 11,5 т, від 1 до 1,3 метрів 16 т, від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах 18 т, від 1,3 до1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни 19 т, від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів - 20 т, на строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями 1,3 метра або менше, - 21 т, понад 1,3 до 1,4 метра 24 т.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою КМУ від 18.01.2001 № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами».

Статтею 132-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Частиною 2 ст. 132-1 КУпАП визначено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 %; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 %, але не більше 30 %; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 %. Примітка. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Відповідно до ст. 14-3 КУпАП, адміністративну відповідальність несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно-правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

Згідно Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 7 вказаного Положення визначено, що Укртрансбезпека для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема:

- використовувати у своїй діяльності транспортні засоби, зокрема спеціалізовані та засоби вимірювальної техніки;

- у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства;

- використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.

Таким чином, Укртрансбезпека з метою забезпечення виконання покладених на неї законодавством завдань, зокрема в частині здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів, має право: проводити рейдові перевірки (перевірки на дорозі); використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.

Тобто, законодавством чітко передбачено можливість Укртрансбезпеки здійснювати державний нагляд (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті, зокрема в частині здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів, що включає:

- здійснення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567);

- фіксацію адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.06.2021 № 623).

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначений Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року № 1174 (далі - Порядок № 1174).

Згідно з п. п. 2, 16 Порядку № 1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; метаданих, сформованих автоматичним пунктом.

Відповідно до п. 13 Порядку № 1174, під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.

Згідно п. 3 Вимог до облаштування автоматичних пунктів фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті, які є Додатком до Порядку № 1174, у місці установки вимірювального обладнання автоматичного пункту повинні бути здійснені заходи, які відповідають вимогам, наведеним в описі типу засобу вимірювання.

Відповідно до п. 8 Порядку № 1174 вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 № 163.

За п. п. 9, 10 Постанови КМУ від 24.02.2016 № 163 «Про затвердження Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки» (далі - Постанова № 163), надання на ринку та/або введення в експлуатацію на території України будь-яких засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам цього Технічного регламенту, не може бути заборонено з причин, які випливають з цього Технічного регламенту.

Засоби вимірювальної техніки можуть бути надані на ринку та/або введені в експлуатацію тільки у разі, коли вони відповідають вимогам цього Технічного регламенту.

Згідно з п. 2 Порядку № 1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.

Фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку (п. 7 Порядку № 1174).

Відповідно до п. 12 Порядку № 1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу;вимірювання загальної маси транспортного засобу;визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій;вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу;визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу (за можливості);вимірювання габаритів транспортного засобу (за можливості);фіксацію та розпізнавання номерного знака транспортного засобу;фіксацію фронтального зображення транспортного засобу;фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей);первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-комунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування;автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-комунікаційної системи.

За пунктами 4, 5 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції за формою, наведеною в додатку до цих Правил, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, оформлення, переоформлення, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності через центри надання адміністративних послуг або за наявності технічної можливості безпосередньо через Єдиний державний вебпортал електронних послуг, зокрема через інтегровані з ним інформаційні системи державних органів та органів місцевого самоврядування.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Рух транспортних засобів та їх составів загальною масою до 40 тонн включно, якщо вони не є великогабаритними і контейнеровозів загальною масою до 46 тонн включно та заввишки від поверхні дороги до 4,35 метра включно (на встановлених Агентством відновлення, Укртрансбезпекою і Національною поліцією маршрутах, які погоджено з організаціями, зазначеними в пунктах 9-13 цих Правил), здійснюється без дозволу.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сферібезпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Відповідно до п. 17 Порядку № 1174 у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також, нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

Згідно зі ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Державна служба України з безпеки на транспорті посилається на те, що 29 липня 2024 о 21 год 52 хв., за адресою М-30, км 996+491, Дніпропетровська обл., автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб VOLVO VNL 64Т, д.н.з. НОМЕР_1 . Вимірювальним обладнанням автоматичного пункту проведено точне вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортного засобу, за результатами якого встановлено, що відповідальною особою допущено рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, а саме: загальної маси транспортного засобу на 7.438 % (2,975 тон).

Відповідачем надано витяг з програми АРМ аудиту стосовно зафіксованої події адміністративного правопорушення № 7680172, роздруковані файли фотофіксації зафіксованої події та сертифікати технічного засобу.

Суд враховує, що зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та напівпричепу, належних позивачу, вбачається що тип автомобіля VOLVO VNL 64Т, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спеціалізований вантажний сідловий тягач, тип причепу марки BODEX KIS 3WS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , спеціалізований напівпричіп н/пр контейнеровоз (з пристр.самовивантаж).

Отже, відповідно до п. 22.5 ПДР, масою перевищення для такого транспортного засобу є понад 44 тони.

З роздрукованих файлів фотофіксації вбачається, що 29 липня 2024 року о 21 год. 52 хв. VOLVO VNL 64Т, реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїжджаючи крізь автоматичний пункт контролю, їхав саме з напівпричепом з контейнером.

Згідно наданого відповідачем витягу з програми АРМ аудиту стосовно зафіксованої події адміністративного правопорушення № 7680172, встановлено, що транспортний засіб VOLVO VNL 64Т, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зазначений в спірній постанові час та у зазначеному місці рухався з напівпричепом, проте, будь-яких даних, ознак встановленого напівпричепу, окрім того, що допустима для нього маса 40 тон, надані відповідачем матеріали взагалі не містять.

Тобто, відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови, не було з`ясовано всі обставини справи, необхідні для прийняття об`єктивного та обґрунтованого рішення по справі.

Ідентифікації за державним реєстраційним номером напівпричепу-контейнеровозу, внаслідок якої відповідачу стало б відомо, що напівпричіп є контейнеровозом, автоматичний пункт взагалі не здійснив, а ідентифікував лише сідловий тягач.

Посилання відповідача на те, що транспортний засіб позивача перевозив контейнер без необхідного маркування, як це передбачено підзаконним актом, суд не приймає до уваги, оскільки об`єктивна сторона складу правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, передбачає доведення саме перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, а не порушення встановлених норм законодавства щодо маркування транспортного засобу.

Судом з матеріалів справи встановлено, що належний позивачу спеціалізований напівпричіп є контейнеровозом, що відповідачем не спростовано.

З наведеного та відповідно до п. 22.5 ПДР України, слідує, що дозволена маса навантаження напівпричепу (контейнеровозу) - 44 тонни, а отже зафіксована автоматичним пунктом контролю загальна маса автомобіля позивача 42975 кг, не перевищила визначені Правилами дорожнього руху України норми.

За таких обставин, наведені відповідачем аргументи та надані докази не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими, а оскаржувана постанова не містить повного розкриття об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1КУпАП, що унеможливлює її віднесення до порушень з перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами, а тому, відповідачем не доведено наявність в діях позивача складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

За правилами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Поряд із цим, згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

У той же час, відповідачем, у ході розгляду даної справи, не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, за викладених в оскаржуваній постанові про притягання до адміністративної відповідальності обставин.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з викладеного вище, враховуючи те, що в межах спірних правовідносин відсутні належні докази, які підтверджують факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, що, зі свого боку, свідчить про необґрунтованість винесення відповідачем оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, розглядаючи адміністративну справу у межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом скасування постанови Державної служби України з безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України серії АА № 0021403 від 13 серпня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, слід віднести на рахунок держави.

При розгляді справи представником позивача зроблено заяву щодо розподілу судових витрат після ухвалення судового рішення по справі за результатами розгляду апеляційної скарги, які будуть складатися з витрат на правову допомогу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 6, 77, 139, 243, 244, 245, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;РНОКПП НОМЕР_5 ), від імені та в інтересах якого діє адвокат Чальцев Дмитро Вадимович (адреса: вул.Половки, буд.70Е, м.Полтава), до Державної служби України з безпеки на транспорті (адреса: вул. Фізкультури, 9, м.Київ; ), третя особа ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 ), про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, - задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії АА № 00021403 від 13 серпня 2024 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2024 року.

Суддя :