Справа № 495/3979/17
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 вересня 2024 року

м. Київ

справа №495/3979/17

адміністративне провадження № К/990/29457/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Жука А.В.,

суддів: Губської О.А., Мартинюк Н.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року

у справі №495/3979/17

за позовом ОСОБА_1

до Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

про визнання рішень органу місцевого самоврядування недійсними, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі - відповідач) про визнання рішень органу місцевого самоврядування недійсними, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року позов задоволено частково:

- визнано недійним та скасовано рішення Маразліївської сільради від 05 травня 2017 року №406- VII «Про дострокове припинення повноважень старости села Долинівка Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_1 »;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді старости с. Долинівка Білгород-Дністровського району Одеської області;

- стягнуто з Маразліївської сільради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 травня 2017 року по 05 грудня 2017 року у розмірі 26 051,90 грн.;

- стягнуто з Маразліївської сільради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.;

- стягнуто з Маразліївської сільради на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.;

- в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою Маразліївської сільради на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року. Таким чином, постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року набрала законної сили.

В подальшому, ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду першої інстанції із заявами в порядку статтей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), обґрунтованими невиконанням в повному обсязі постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2021 року встановлено судовий контроль за виконанням постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року по справі №495/3979/17 та зобов`язано Маразліївську сільраду у строк протягом 30 днів з моменту отримання даної постанови подати до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області звіт про виконання постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року по справі №495/3979/17.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року встановлено новий строк Маразліївській сільраді для подання звіту про виконання постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року по справі №495/3979/17 та зобов`язано Маразліївську сільраду у строк протягом 30 днів з моменту отримання даної постанови подати до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області звіт про виконання постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року по справі №495/3979/17.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у межах справи №495/3979/17 із письмовою заявою, яка Позивачем самостійно визначена як «уточнена позовна заява», в якій просив суд першої інстанції:

- визнати неправомірними дії Відповідачів, а саме включаючи дії Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та Маразліївської сільради по виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 20 вересня 2021 року по справі №495/3979/17 згідно виконавчого листа №495/3979/17, виданого 02 серпня 2021 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження;

- постанову державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Я.О. Терзіогло від 01 грудня 2021 року про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 20 вересня 2021 року - скасувати.

- зобов`язати Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) відновити виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання судового рішення про зобов`язання Маразліївської сільради у строк протягом ЗО днів з моменту отримання подати звіт про виконання постанови Білгород- Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року у справі №495/3979/17 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старости села Долинівка Білгород-Дністровського району Одеської області.

- рішення відповідача-боржника, а саме Маразліївської сільради від 10 грудня 2021 року №598-VIII «Про розпорядження сільського голови від 28 жовтня 2021 року № 138к/2021 «Про поновлення ОСОБА_1 на посаді старости села Долинівка Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області» - скасувати.

- зобов`язати відповідача, а саме Маразліївську сільраду негайно виконати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області №495/3979/17 від 05 грудня 2017 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старости села Долинівка Маразліївської сільської ради Білгород- Дністровського району Одеської області.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі 495/3979/17 за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання неправомірними дії відповідачів.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2023 року скасовано вищезазначену ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2022 року та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

09 серпня 2023 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області постановив ухвалу, якою закрив провадження у адміністративній справі №495/3979/17 за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання неправомірними дій відповідачів, на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 серпня 2023 року задоволено частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 серпня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання рішень органу місцевого самоврядування недійсними, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди скасовано та прийнято нове судове рішення про прийняття звіту Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №02-07/156 від 14 березня 2023 року про виконання постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року по справі №495/3979/17.

Ухвалами Верховного Суду від 11 квітня 2024 року та від 06 червня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року у справі №495/3979/17 повернуто особі, яка її подала, відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

29 липня 2024 року до Верховного Суду втретє надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій скаржник просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року, ухвалити нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2024 року визнано неповажними, зазначені ОСОБА_1 , підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року у справі №495/3979/17 залишено без руху. Надано скаржнику десятиденний строк для усунення її недоліків шляхом надання до суду уточненої касаційної скарги, в якій навести підстави касаційного оскарження із врахуванням зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали вимог, а також надання до суду касаційної інстанції заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів.

До Верховного Суду надійшло клопотання від скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження.

Так, заявник посилається на те, що об`єктивною причиною поважності пропущеного строку є факт погіршення стану здоров`я позивача пов`язаного з деякими обставинами переживань з приводу неправомірних дій відповідача. Погіршення стану здоров`я пов`язане з неправомірними діями відповідачів у цій справі, які в будь-яким способом намагаються не виконувати судове рішення.

Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.

За змістом частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Частина третя статті 329 КАС України зазначає, що строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень 21 лютого 2024 року П`ятим апеляційним адміністративним судом розглянуто справу та ухвалено постанову. Повний текст судового рішення складено того ж дня, тому останній день строку на касаційне оскарження припадав на 22 березня 2024 року, а скаргу подано втретє 26 липня 2024 року.

Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об?єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов?язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об?єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов?язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов?язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Суд звертає увагу скаржника, що чинне законодавство України не передбачає зупинення процесуального строку у разі звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою та повернення такої касаційної скарги.

При цьому, Суд наголошує, що належним підтвердженням наміру реалізувати своє право на касаційне оскарження, є направлення повторної касаційну скаргу скаржником у найкоротший строк.

Верховний Суд також звертає увагу на те, що при вирішенні питання про поновлення строку касаційного оскарження суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого КАС України строку касаційного оскарження до дати звернення з касаційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої касаційної скарги/відмови у відкритті касаційного провадження за вперше поданою касаційною скаргою до дати повторного звернення з касаційною скаргою і так далі.

Як встановлено судом з відомостей «КП Діловодство спеціалізованого суду» вперше з касаційною скаргою позивач звернувся 22 березня 2024 року.

Так, ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2024 року первісна касаційна скарга повернута скаржнику. Суд встановив, що у ній відсутнє посилання на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення та належних обґрунтувань такого посилання.

З відомостей «КП Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що копію ухвали Верховного Суду від 11 квітня 2024 року вручено скаржнику 20 квітня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вдруге з касаційною скаргою позивач звернувся лише 18 травня 2024 року.

Верховний Суд ухвалою від 06 червня 2024 року повернув касаційну скаргу позивача. Суд прийшов до висновку про те, що у касаційній скарзі міститься посилання на статтю 353 КАС України, водночас скаржник не конкретизує пункту та частини другої чи третьої вказаної статті, що є обов`язковим при оскарженні судових рішень на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Копію ухвали Верховного Суду від 06 червня 2024 року вручено скаржнику 27 червня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

В той же час, скаржник лише 26 липня 2024 року звернувся з цією касаційною скаргою.

Верховний Суд, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, водночас зауважує, що таке право не є абсолютним. Зважаючи на значний пропуск строку на касаційне оскарження, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження не може вважатися обґрунтованим.

Суд звертає увагу скаржника на те, що відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Такий підхід до визначення категорії поважності причин пропуску процесуального строку окреслено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі N 9901/546/19, у якій акцентувалась увага й на тому, що нормами статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Проаналізувавши вищенаведені приписи процесуального закону, Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що ними чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні відповідного процесуального документу повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Верховний Суд в постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21, зважаючи на зміст норм процесуального права, якими врегульовано питання строків апеляційного оскарження та їх поновлення, вимоги до процедурних рішень суду апеляційної інстанції, ухвалених з цього питання, а також беручи до уваги продемонстровані національними судами та ЄСПЛ підходи до поновлення процесуальних строків, правові позиції Верховного Суду з цього приводу, вважав, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Висновок Верховного Суду у справі № 200/3692/21 є актуальним і щодо вирішення питання поновлення строків на касаційне оскарження.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в касаційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

При вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущений; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N° 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов?язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Знову ж таки, законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Посилання скаржника на погіршення стану здоров`я може бути об`єктивною підставою пропуску строку у разі підтвердження належними доказами. Довідка, яка надана позивачем лише підтверджує факт перебування позивача на амбулаторному лікуванні з 27 серпня 2024 року по 02 вересня 2024 року та не доводить наявність об`єктивних підстав пропуску скаржником строку в період з 20 квітня 2024 року (дата отримання копії ухвали Верховного Суду від 11 квітня 2024 року) до 18 травня 2024 року (дата звернення з повторною касаційною скаргою), а також з 27 червня 2024 року (дата отримання копії ухвали Верховного Суду від 06 червня 2024 року) до 26 липня 2024 року (дата звернення з цією касаційною скаргою).

Крім того, суд вважає, що наведені скаржником обставини щодо неодноразових його звернень, в тому числі до відповідача, не свідчать про поважність підстав пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, оскільки зазначені обставини є суб`єктивними, а тому не виправдовують зволікання у вчиненні процесуальних дій.

Таким чином наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що, вирішуючи питання поновлення строку касаційного оскарження, суд оцінює дотримання строків звернення до суду не тільки на час подачі первісної касаційної скарги, а й з врахуванням усього проміжку часу до постановлення відповідної ухвали про поновлення або відмову у поновленні таких строків.

При цьому, суд касаційної враховує тривалість строку пропущеного строку з ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, обставини пропуску строку звернення до суду, які залежали виключно від волевиявлення скаржника, а непереборих обставин скаржником не наведено, а Судом не встановлено.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не е абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»)

У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого е право доступу до суду, не є абсолютним: воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагае регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (N°32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обґрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява N°45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява N°23436/03).

Таким чином, при належному добросовісному відношенні касатор не був позбавлений можливості подати касаційну скаргу в найкоротший строк після отримання ухвали Верховного Суду про повернення касаційного оскарження, проте таким правом не скористався.

Колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та довести ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Крім того, статтею 44 КАС України регламентовано обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд приходить до висновків, що наведене в клопотанні скаржника не може бути підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Пунктом 1 частини четвертої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

3 огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволені клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року у справі №495/3979/17.

Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддіА.В. Жук О.А. Губська Н.М. Мартинюк