Справа № 520/11526/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 р. Справа № 520/11526/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.05.24 по справі № 520/11526/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком №65 від 15.04.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплатити з 09.05.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 14.11.1979р. по 14.10.1980р., з 13.01.1983р. по 07.09.1986р., з 20.04.1987р. по 06.01.1989р., з 01.03.1989р. по 23.11.1990р.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що органом публічної адміністрації штучно створено перешкоду в призначенні пенсії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 у справі № 520/11526/24 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №65 від 15.04.2024 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 09.05.2023р. з приводу призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом зарахування до страхового стажу періодів роботи з 14.11.1979 року по 14.10.1980 року, з 13.01.1983 року по 07.09.1986 року, з 20.04.1987 року по 06.01.1989 року, з 01.03.1989 по 23.11.1990 року, з 18.02.1992 року по 07.04.1992 року, з 10.04.1992 року по 09.07.1993 року і прийняття рішення про призначення пенсії з урахуванням висновків суду по даній справі.

Стягнуто Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ідентифікаційний код - 13814885; місцезнаходження - вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу.

Просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 у справі № 520/11526/24 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 09.05.2023р. позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За відомостями копії дублікату трудової книжки від 06.07.1993р., дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06.07.1993 року, трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01.09.2005р. трудова діяльність заявника складається з наступних періодів: 14.11.1979 - 14.10.1980 - мірщик 2-го розряду, слюсар у "Тенькинская комплексная геологоразведочная экспедиция производственного геологического обьединения "Севвостгеология" Магаданская область Кр. Север"; 28.10.1980-22.11.1982 - служба в Радянській армії; 13.01.1983 - 07.09.1986 - водій 3 класу у Тенькінській автобазі Магаданської області; 20.04.1987 - 06.01.1989 - автослюсар 3 розряду у Тенькінській автобазі Магаданської області; 01.03.1989 - 23.11.1990 - помічник машиніста бурової установки, машиніста компресора, підривником 4 розряду у "Верхне-Колынская поисково-сьемочная экспедиция производственного геологического обьединения "Севвостгеология" Магаданская область, р-н Крайнего Севера"; 18.02.1992-07.04.1992 - водій; 10.04.1992-09.07.1993 - водій у Проектро-будівельному кооперативі про радхозі; 19.07.1993-05.10.1993 водій 3 класу у Автобазі управління культури; 27.10.1993 - 12.09.1994 - водій 3 класу; 23.09.1994-04.04.1995 - водій у Радхозі "Іскра"; 15.07.1995 - 20.09.2002 - водій на РЕС Регіон Енергосервіс; ; 16.11.1998-11.07.1999 - сторож у Херсонському державному госпрозрахунковому ремонтно-будівельному управлінні (ОАТ "Елеваторзернопром");03.02.2005 - 25.08.2005 - водій у фірмі ТОВ "МІАЛ"; 04.11.2005 - 12.07.2010 - водій у ТОВ "ГАЛЕОН"; 12.01.2011-10.11.2011 - водій у ТОВ "АГРОЮНІОН"; 12.11.2018- -20.09.2021 - водій у ФОП ОСОБА_2 ; 19.10.2021- 15.06.2022 - водій у ТОВ "Філіп Моторс".

За принципом екстериторіальності згадане звернення заявника було передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №65 від 16.05.2023 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії. До страхового стажу позивача не були зараховані період роботи з 14.11.1979 по 14.10.1980, з 13.01.1983 по 07.09.1986, з 20.04.1987 по 06.01.1989, з 01.03.1989 по 23.11.1990, оскільки зазначені періоди передують даті видачі трудової книжки; періоди роботи з 13.01.1983 по 07.09.1986, з 20.04.1987 по 06.01.1989, оскільки не проставлено апостиль компетентним органом держави, в якій документ був складений, на довідці №Т-13 від 08.09.2022.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №65 від 16.05.2023 було оскаржено заявником у межах справи №520/16928/23.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2023р. по справі №520/16928/23 (залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024р.) було: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком №65 від 16.05.2023 року; Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 09.05.2023 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення суду по справі №520/16928/23 відповідачем було повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за віком від 09.05.2023 року, але рішенням ГУ ПФУ в Львівській області від 15.04.2024р. №65 було знов відмовлено у призначенні пенсії.

Підставою для відмови стали ті ж самі обставини, що раніше вже були викладені у рішенні ГУ ПФУ в Львівській області №65 від 16.05.2023 року, а саме відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Зазначено, що страховий стаж заявника складає 24 роки 09 місяців 27 дні, до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 14.11.1979 по 14.10.1980, з 13.01.1983 по 07.09.1986, з 20.04.1987 по 06.01.1989, з 01.03.1989 по 23.11.1990 року згідно дублікату трудової книжки від 06.07.1993, оскільки зазначені періоди передують даті видачі; з 13.01.1983 по 07.09.1986, з 20.04.1987 по 06.01.1989 згідно довідки виданої Російською Федерацією від 08.09.2022 №Т-13, оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993р." до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991. Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема про стаж роботи до 31.12.1991, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостеля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого ст. 4 Конвенції, що скасовує вимогу у легалізації іноземних офіційних документів від 15.10.1961р.; з 18.02.1992 по 07.04.1992, з 10.04.1992 по 09.07.1993 згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_2 від 06.07.1993, оскільки зазначені періоди передують даті видачі.

Окрім того відповідачем зазначено, що в рішенні суду по справі №520/16928/23 відсутні зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області про призначення пенсії та посилання на врахування висновків суду.

Стверджуючи про протиправність рішення органу публічної адміністрації від 15.04.2024р. про відмову у призначенні пенсії, ОСОБА_1 вдруге звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не забезпечив дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк обставини фактичної дійсності оцінив неповно, правильної оцінки усім юридично значимим факторам не надав, належної норми закону не застосував, поклав в основу оскарженого управлінського волевиявлення хибне судження про неможливість включення до страхового стажу ОСОБА_1 періодів трудової діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ст.2 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною 1 ст.26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

За змістом ст.27 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, тобто параметрів, арифметичне значення яких обчислюється за нормами ст.ст.24, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, у розумінні ч.1 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, з 01.01.2004р. обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною ч.2 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності нормами Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила обчислення стажу роботи громадянина у цілях пенсійного забезпечення визначались, зокрема, ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", ч.1 якої містила положення про те, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною 3 ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" окреслювались спеціальні випадки включення до стажу роботи періодів іншої діяльності громадянина.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Правила ведення трудових книжок найманих працівників деталізовані нормами постанови КМУ від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637; далі за текстом - Порядок №637), Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №5; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110; далі за текстом - Інструкція №110).

Так, за приписами пункту 1.1 Інструкції №110 трудова книжка основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналогічна норма міститься у пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників».

Пунктом 1.2 Інструкції №110 про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З аналізу наведених норм права слідує, що лише відсутність трудової книжки, відсутність записів у трудовій книжці, явна та очевидна неповнота або суперечливість наявних записів у трудовій книжці зумовлюють виникнення необхідності у встановленні трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами чи на підставі показань свідків.

При цьому, записи у трудовій книжці мають пріоритет перед відомостями інших документів про періоди та предмет роботи, а тому необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу виникає лише у випадку відсутності записів достатнього змісту у самій трудовій книжці.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що за правовим висновком постанови Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17 відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено насамперед, на роботодавця. Трудова книжка оформлюється при першому прийнятті особи на роботу та при подальшому працевлаштуванні на інше місце роботи обміну не підлягає.

Також суд відмічає, що рішення органів ПФУ з приводу пенсійного забезпечення громадян за загальним правилом повинні відповідати вимогами ч.2 ст.2 КАС України.

Тому недоліки записів у трудовій книжці громадянина повинні, насамперед, усуватись суб`єктом владних повноважень у спосіб використання власних повноважень за ч.3 ст.44 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", п.1.8 Розділу І та п.4.2 Розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846 у редакції постанови Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014р. №13-1; далі за текстом - Порядок №22-1), п.п.2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за № 28-2, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за № 40/26485) у спосіб витребування необхідних документів та відомостей як від зацікавленої особи, так і від інших суб`єктів.

Суд вважає, що таке тлумачення змісту обов`язку суб`єкта владних повноважень у спірних відносинах є цілком релевантним правовим висновкам постанови Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та постанови Верховного Суду від 08.02.2021р. у справі № 487/68/17.

Також суд звертає увагу, що 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 грудня 2022 року № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з Російською Федерацією та Туркменістаном дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" передбачено вихід України з Угоди від 13 березня 1992 року.

Водночас, за результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли положенням Закону України від 01.12.2022р. №2783-IX та постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022р. №1328 самі по собі не можуть слугувати достатньою підставою для автоматичної втрати громадянами права на включення до страхового стажу періоду трудової діяльності на території республік Держави - Союз Радянських Соціалістичних Республік до 24.08.1991р. або легально набутого трудового стажу на території держав, утворених після розпаду Держави - Союз Радянських Соціалістичних Республік до реалізації положень згаданих вище актів права України, за виключенням випадку проходження військової служби у складі Збройних Сил Російської Федерації із прийняттям військової присяги на вірність Російській Федерації.

У даному конкретному випадку відмова відповідача у призначенні пенсії за віком заявнику обґрунтована відсутністю необхідного страхового стажу, бо до страхового стажу суб"єктом владних повноважень - ГУ ПФУ у Львівській області не було враховано трудову діяльність позивача за відомостями дублікату трудової книжки від 06.07.1993р.: з 14.11.1979 по 14.10.1980, з 13.01.1983 по 07.09.1986, з 20.04.1987 по 06.01.1989, з 01.03.1989 по 23.11.1990 року згідно дублікату трудової книжки від 06.07.1993, оскільки зазначені періоди передують даті видачі; з 13.01.1983 по 07.09.1986, з 20.04.1987 по 06.01.1989 згідно довідки виданої Російською Федерацією від 08.09.2022 №Т-13, оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993р." до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991. Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема про стаж роботи до 31.12.1991, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостеля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого ст. 4 Конвенції, що скасовує вимогу у легалізації іноземних офіційних документів від 15.10.1961р.; згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_2 від 06.07.1993: з 18.02.1992 по 07.04.1992, з 10.04.1992 по 09.07.1993, оскільки зазначені періоди передують даті видачі.

Суд вважає, що право заявника на включення окреслених періодів трудової діяльності до страхового стажу для призначення пенсії підтверджено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2023р. у справі №520/16928/23.

До того ж судом встановлено, що позивачем подано пенсійному органу разом із заявою про призначення пенсії дублікат трудової книжки від 06.07.1993р., перший запис у якій датовано 14.11.1979р.; дублікат трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06.07.1993р., перший запис у якій датовано 18.02.1992р.

Відповідно до пунктів 5.1-5.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення, від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58) особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника. Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис. Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані. У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах. У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т. ін.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї).

При цьому на першій сторінці трудової книжки, що стала непридатною, робиться надпис "Замість видано дублікат", а книжка повертається її власнику. При працевлаштуванні на нове місце роботи працівник зобов`язаний пред`явити дублікат трудової книжки.

З огляду на зміст вищевказаних положень Інструкції № 58, перевірку наявності первинних документів для внесення записів про роботу у період до дати оформлення дубліката трудової книжки та належність оформлення таких документів здійснює підприємство за останнім місцем роботи працівника, яке оформлює дублікат трудової книжки. Наявність чи відсутність належно оформлених документів впливає на повноту записів про стаж роботи по окремих періодах роботи. Інструкція не містить будь-яких положень щодо здійснення такої перевірки іншими особами, відмінними від підприємства, яке оформлює дублікат трудової книжки

Аналогічні вимоги містилися й у Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974.

Колегія суддів звертає увагу, що дублікат трудової книжки заявника від 06.07.1993 р. та дублікат трудової книжки заявника від 06.07.1993р. серії НОМЕР_4 оформлений відповідно до вимог Інструкції, оскільки дублікат містить інформацію стосовно дати прийняття на роботу, найменування підприємства, де працював позивач, посади, на яку було прийнято позивача, а також зазначено на підставі яких наказів позивач прийнятий на роботу та звільнений, записи у дублікаті трудової книжки від 06.07.1993 р. та дублікаті трудової книжки заявника від 06.07.1993р. серії НОМЕР_5 793викладені з достатньою повнотою та чіткістю, проставлено відбитки печаток підприємств.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наявні у дублікаті трудової книжки позивача від 06.06.1993р. записи є достатніми та належними, які дійсно підтверджують трудову діяльність позивача у період з 14.11.1979 року по 14.10.1980 року, з 13.01.1983 року по 07.09.1986 року, з 20.04.1987 року по 06.01.1989 року, з 01.03.1989 по 23.11.1990 року та наявні у дублікаті трудової книжки позивача від 06.06.1993р. серії НОМЕР_2 записи є достатніми та належними, які дійсно підтверджують трудову діяльність позивача у період з 18.02.1992 року по 07.04.1992 року, з 10.04.1992 року по 09.07.1993 року, а тому вказані періоди підлягають зарахуванню до його страхового стажу.

Суд вважає, що за наявності у позивача основного документу, що підтверджує стаж роботи та відповідного запису у ній, відсутні підстави та необхідність у підтвердженні стажу роботи відповідно до Постанови КМУ № 637

Щодо позиції Пенсійного органу стосовно зазначення ним у якості підстави для відмови у зарахуванні до стажу роботи спірного періоду саме розбіжність у даті заповнення трудової книжки (дубліката) із датою першого запису у ній, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені пенсійним органом недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду роботи позивача до стажу його роботи.

Окрім того, згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд зазначає, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у врахуванні відповідного стажу роботи до страхового стажу при призначенні позивачу пенсії.

В ході судового розгляду встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №65 від 15.04.2024р. до страхового стажу не зараховано періоди з 13.01.1983 по 07.09.1986, з 20.04.1987 по 06.01.1989 у зв`язку з відсутністю апостилю на довідці №Т-13 від 08.09.2022.

Зокрема відповідач посилається на те, що 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", а це вказує на те, що тепер на всіх офіційних документах (в тому числі довідках), виданих, в тому числі, російською федерацією, має бути апостиль.

Надаючи оцінку даним твердженням відповідача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

23 грудня 2022 року набрав чинності Закону України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" від 01 грудня 2022 року № 2783-ІХ.

Після зупинення дії Конвенція від 22 січня 1993 року не застосовується у відносинах з Російською Федерацією, а документи, видані компетентними органами Російської Федерації, приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю.

Разом із тим відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав" під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Колегія суддів згодна з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості твердження пенсійного органу про необхідність проставлення на довідці апостилю, а також щодо недотримання відповідачем вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк обставини фактичної дійсності оцінив неповно, правильної оцінки усім юридично значимим факторам не надав, належної норми закону не застосував, поклав в основу оскарженого рішення помилковий висновок про неможливість включення до страхового стажу позивача періодів трудової діяльності, що підтверджуються як чіткими, послідовними, повними, узгодженими між собою записами роботодавців у трудовій книжці найманого працівника, так і рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2023р. у справі №520/16928/23.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та дослідженні докази, колегія суддів згодна з висновками суду першої інстанції, що оскаржений правовий акт індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень про відмову у призначенні пенсії за віком №865 від 15.04.2024 року підлягає скасуванню.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 по справі № 520/11526/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко