Справа № 646/7487/24
Суддя: Барабанова В. В.
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 646/7487/24
№ провадження 2-а/646/30/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.24 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Барабанової В.В.

за участю секретаря судового засідання Ільченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд скасувати постанову серії ЕНА №2517960 поліцейського 1 взводу 4 роти 1 батальйону патрульної поліції УПП у Чернівецькій області сержанта поліції ОСОБА_2 від 01 липня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП України, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про таке.

01 липня 2024 року поліцейським 1 взводу 4 роти 1 батальйону патрульної поліції УПП у Чернівецькій області сержантом поліції Чурко Юрієм Ярославовичем винесено стосовно ОСОБА_1 постанову серії ЕНА №2517960 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121-3 КУпАП України.

Як зазначено у постанові 01.07.2024 близько 19 години 58 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем Mercedes-Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , по АДРЕСА_1 , з номерним знаком, що не відповідає стандарту ДСТУ 4278:2019 та з нанесенням додаткового позначення на номерний знак (наліпка), що заборонено п. 30.2 ПДР України, чим порушив Р30020000.

Під час розгляду справи на клопотання позивача надати докази вчинення ним даного адміністративного правопорушення, патрульним поліцейським були проігноровані.

За результатами розгляду постанови на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу сумі - 1190 грн.

Позивач вважає, що поліцейським УПП у Чернівецькій області Чурком Ю.О. справа про адміністративне правопорушення, була розглянута з порушеннями передбаченими чинним законодавством, не зазначено та не додано жодного доказу на підтвердження обставин, які у ній зазначені.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1).

Окрім того, вважає, що відповідачем винесено оскаржувану постанову із істотним порушенням моїх прав та правових гарантій.Це видно з такого.

Постанову винесено «на місці вчинення правопорушення» (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, нібито, було вчинено.

За таких умов ОСОБА_4 не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП України, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо.

Не складання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не дало мені можливості навіть ніяким чином висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, окрім протоколу, ОСОБА_1 свою позицію зафіксувати не зміг би. Ніяких пояснень відповідачем у ОСОБА_1 не відбиралося. У оскаржуваній постанові ніяким чином його пояснення або незгода із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення не відображені.

Тим більше ОСОБА_1 заявив клопотання про залучення до участі у справі адвоката, а у разі не можливості його адвоката, залучити адвоката з безоплатної правової допомоги.

Відтак, грубі порушення вимог ст.268 КпАП України щодо ОСОБА_5 при винесенні оскаржуваної постанови Відповідачем є очевидними.

Крім того, в постанові ЕНА №2517960 не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення.

У разі відсутності в постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, будь який інший наданий відповідачем відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

За таких умов постанову слід визнати такою, що її винесено без достатніх доказів.

Конституційний Суд України у Рішенні N 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року у пунктах 4, 4.1, 4.2 мотивувальної частини Рішення вказав на розповсюдження ряду презумпцій та правових гарантій на усі види юридичної відповідальності, у тому числі й на адміністративну відповідальність. Зокрема прямо вказав у цьому переліку (у п.4 мотивувальної частини Рішення): «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62) [Конституції України ]».

Обвинувачення, не підтверджене належними та допустимим доказами взагалі, має бути визнано таким, що ґрунтується на припущеннях. А відтак, постанова, винесена щодо позивача відповідачем, є незаконною та не відповідає обставинам справи.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.07.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

06.08.2024 на адресу суду від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Маланчука М.В. надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому представник просив відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на такі заперечення.

Під час несення служби, в с. Атаки, по вул. 28 Червня, автодорога Н-03, 304 км. на стаціонарному посту «Атаки», 01.07.2024 року о 19 год. 58 хв. екіпажем патрульної поліції, було зупинено транспортний засіб «MERCEDES-BENZ S 400» з номерним знаком НОМЕР_2 ЗОБРАЖЕННЯ 001(латинські літери TSG зображення (наліпка) у вигляді Прапора України 001), на далі TSG ~ 001 під керуванням ОСОБА_1 під час здійснення пропускного режиму, в`їзду до Чернівецької області. Вході спілкування з водієм, було здійснено візуальний огляд транспортного Засобу, в ході якого сержантом поліції ОСОБА_6 було виявлено, що номерний знак TSG ~ 001 не відповідає стандарту ДСТУ 4278:2019, та на якому розміщене зображення (наліпка), у вигляді Прапору України, який розташований на відстані між латинськими літерами TSG ПРАПОР УКРАЇНИ 001, що являє собою порушення вимог стандартів ДСТУ 4278:2019, а саме порушення вимог п. 30.2 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 от. 121-3 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача.

Так постановою КМУ № 1456 від 29.12.2021 визначено порядок перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану.

Пунктом першим зазначено цей Порядок визначає механізм перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, крім обмежень, визначених Конституцією України.

Пунктом 4 цієї Постанови зазначено, що перевірка документів в осіб, огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян здійснюється лише після введення воєнного стану в межах території та у строки, зазначені в указі Президента України про введення воєнного стану, на підставі наказу військового командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення).

Пункт 5 цієї Постанови вказує, що Право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужбі, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Відповідно до п. п. 10 п. 10 постанови КМУ № 1456 від 29.12.2021 року уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Частиною 1 статті 3 ЗУ «Про Національну поліцію» зазначено, правові підстави діяльності, а саме у своїй діяльності поліція декларується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 24 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачені додаткові повноваження поліції, а саме у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції; відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Після зупинки транспортного засобу, поліцейський підійшов до водія, належним чином представився, пояснив причину зупинки та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в л. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 30.2 ПДР України відповідальність, за яке передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративнихматеріалів щодо позивача.

Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Сержант поліції ОСОБА_6 виніс постанову за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 1190 грн., відповідно до санкції статті.

Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови серії ЕНА № 2517960.

Так на відео файлі під назвою ОСОБА_1 доданому до відзиву DVD- диску на 00 хв. 10 сек. відео ми бачимо транспортний засіб «MERCEDES-BENZ S 400» з номерним знаком НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 під час здійснення пропускного режиму, в`їзду до Чернівецької області.

Після встановлення анкетних даних особи позивача, поліцейським ОСОБА_6 розпочато процедуру розгляду справи про адміністративні правопорушення та ознайомлено із правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у відповідності до вимог ст. 63 КУ та ст. 268 КУпАП починаючи з 17 хв. 10 сек. відеозапису під назвою ОСОБА_1 , доданому до відзиву на DVD - диску.

Після чого позивачем було заявлено клопотання а саме: « на надання йому безоплатного адвоката про, що свідчить відео починаючи з 18 хв. 46 сек. відеозапису під назвою ОСОБА_4 доданому до відзиву на DVD - диску.

Звертаю увагу суду на той факт, що поліцейський ОСОБА_7 задовольнив клопотання позивача частково, а також надав змогу позивачу скористатись правовою допомогою адвоката та роз`яснив подальшу процедуру розгляду справи.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським взводу № 1 роти № 4 батальйону УПП в Чернівецькій області сержантом поліції ОСОБА_6 було дотримано всіх процедур, які зазначені в ст.ст. 276-277, ст.ст. 278-279, та ст. 280 КУпАП, в ході чого було з`ясовано, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, а саме порушив пункт 30.2 ПДР України. Таким чином підставою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП є керування водієм транспортним засобом, керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу абр не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Відповідно, пояснення, які позивач виклав у позовній заяві повністю суперечать його поясненням під час розгляду справи. З огляду на це, вважаємо, що викладене в позовній заяві є обставинами, які потребують доказуванні з боку позивача, оскільки вони суперечать іншим доказам, наявним у справі та не свідчать про незаконність дій або рішень з боку суб`єкта владних повноважень, яким виступає позивач.

З приводу зазначеного стороною позивача попереднього орієнтованого розміру судових витрат на професійну правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн., необхідно зазначити, що стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною 2 ст. 16 КАС України встановлено, представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КАС витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На думку сторони відповідача витрати на оплату послуг адвоката не є співмірними з складністю справи та виконаних ним робіт а також ціною позову. Послуги адвоката не можуть коштувати 5 000,00 гривень за підготовку позову, метою якого є скасування постанови про адміністративне правопорушення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Позивач у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про день, час та місце судового розгляду. Представник позивача у поданій заяві просить розглядати справу без участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, що не з`явились, на підставі наявних в справі доказів.

На підставі ч. 9 ст. 205 цього Кодексу справа розглядається в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом встановлено, що 01 липня 2024 року поліцейським 1 взводу 4 роти 1 батальйону патрульної поліції УПП у Чернівецькій області сержантом поліції Чурко Юрієм Ярославовичем винесено стосовно ОСОБА_1 постанову серії ЕНА №2517960 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121-3 КУпАП України.

З постанови вбачається, що 01.07.2024 року близько 19 години 58 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем Mercedes-Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , по АДРЕСА_1 , з номерним знаком, що не відповідає стандарту ДСТУ 4278:2019 та з нанесенням додаткового позначення на номерний знак (наліпка), що заборонено п. 30.2 ПДР України, чим порушив Р30020000.

Як зазначено у постанові 01.07.2024 року близько 19 години 58 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем Mercedes-Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , по АДРЕСА_1 , з номерним знаком, що не відповідає стандарту ДСТУ 4278:2019 та з нанесенням додаткового позначення на номерний знак (наліпка), що заборонено п. 30.2 ПДР України, чим порушив Р30020000.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Отже, вказаною нормою права передбачена відповідальність за декілька правопорушень, об`єктивні сторони яких, зокрема, полягають: у керуванні водієм транспортним засобом з номерним знаком закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію; у керуванні водієм транспортним засобом з забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів.

Тобто, керування водієм транспортним засобом з номерним знаком закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, створює окремий склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1ст. 121-3 КУпАП.

Пунктом 1.1 ПДР України встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У відповідності доп.30.2 ПДР України на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.

Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.

Згідно із п.2.9 (в) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Таким чином, ПДР України встановлено заборону на користування транспортними засобами з номерними знаками, які закритті іншими предметами чи забрудненими, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Пункт 31 ПДР України визначає технічний стан транспортних засобів та їх обладнання. Відповідно до п. 31.3 забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: в) якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до п. 5 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Верховний Суд у Постанові № 357/10134/17 від 23 жовтня 2019 року роз`яснив, що на підставі статті 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

У п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

У справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд зауважує, що статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відсутність у справі будь-якого доказу, як-то факт роз`яснення йому прав та розгляд його клопотань, відповідні факти фіксації правопорушення, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої постанови.

Так, відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву а також відеозапис місця події, з якого вбачається наступне.

Уповноваженими особами працівниками поліції, запропоновано водію автомобіля Mercedes-Benz S 400 зупинитися.

Через деякий час, водієві ОСОБА_1 пред`явлено звинувачення у порушенні Правил дорожнього руху, зокрема щодо невідповідності номерного знаку ДСТУ, а саме невідповідність відстані між цифрами. Після чого, також запропоновано надати посвідчення водія, документи на транспортний засіб, а також щодо військового обліку.

Щодо посилання представника відповідача, щодо того, що після встановлення анкетних даних особи позивача, поліцейським ОСОБА_6 розпочато процедуру розгляду справи про адміністративні правопорушення та ознайомлено із правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у відповідності до вимог ст. 63 КУ та ст. 268 КУпАП починаючи з 17 хв. 10 сек. відеозапису під назвою ОСОБА_4 , доданому до відзиву на DVD - диску.Після чого позивачем було заявлено клопотання а саме: « на надання йому безоплатного адвоката про, що свідчить відео починаючи з 18 хв. 46 сек. відеозапису під назвою ОСОБА_4 доданому до відзиву на DVD - диску.

Під час перегляду відеозапису під назвою «Трунов» з 17 хвилини запису, відеозапис не відтворюється, тому вищевказані посилання, суд не може взяти до уваги як доказ виконання уповноваженою особою, вимог ст. 63 КУ та ст. 268 КУпАП.

Крім того, підтвердження фіксації не відповідності номерного знаку транспортного засобу вимогам ДСТУ, на відеозаписі не міститься.

Інших доказів фіксації не відповідності номерного знаку транспортного засобу вимогам ДСТУ, до матеріалів відзиву не долучено.

З огляду на положення норми статті 121-3 КУпАП основною умовою для кваліфікації правопорушення є такі номерні знаки, які унеможливлюють визначення символів номерних знаків з відстані 20 метрів.

А тому, залишається недоведеним факт керування позивачем транспортним засобом Mercedes-Benz S 400, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів, а саме з наклеєною наліпкою на ньому.

Поліцейським не зафіксовано наявність наліпки на номерному знаку, а відтак не має доказів наявності невідповідності вказаного номерного знаку вимогам стандартів.

Не спростованими є твердження позивача, що поліцейський, як посадова особа, що розглядає справу, не оголосив, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, не роз`яснив особі, яка бере участь у розгляді справи, її права і обов`язки, не заслухав її, не дослідив докази та не вирішив її клопотання.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

За таких обставин залишаються не спростованими твердження позивача про керування ним автомобілем із номерними знаками, які відповідають вимогам ДСТУ, всі символи яких були читабельними, зокрема на відстані 20 метрів.

На можливість застосування принципу презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення звернув увагу Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 «справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» (пункт 4).

Тому в силу дії вказаного конституційного принципу всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2517960 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП підлягає скасуванню.

За таких обставин, з огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, у зв`язку з чим відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю, а постанова про накладення адміністративного стягнення скасуванню.

Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до а.1 ч.1ст. 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019р. у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021р. у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020р. у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021р. у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 16 квітня 2022р., у справі № 727/4597/19 зробив висновок, що з вимог статті 134 КАС України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006р. у справі «Двойних проти України», від березня 2004р. у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

До позовної заяви, на підтвердження витрат на правничу допомогу, додано: копію ордеру від 05.07.2024 про надання правничої допомоги ОСОБА_1 , адвокатом Удовиченко В.А.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №4179; копію договору № 1-12.01.2024 від 12.01.2024 про надання правової допомоги; опис робіт виконаних адвокатом №1 від 15.07.2024; платіжну інструкцію №0.0..1. від 10.07.2024.

Так, згідно з описом робіт виконаних адвокатом №1 від 15.07.2024 адвокатом Удовиченко В.А. надано, а ОСОБА_1 прийнято професійну правничу допомогу у загальному розмірі 5 000,0 грн (базовий гонорар).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020р. у справі №755/9215/15-ц дійшла висновку, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у вказаній справі зазначила про необхідність надання оцінки виключно тим обставинам, щодо яких сторона має заперечення.

При цьому, положення ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України передбачають право суду зменшити розмір витрат на правничу допомогу виключно за клопотанням іншої сторони без надання суду повноважень здійснювати дослідження неспівмірності заявлених до відшкодування витрат з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд звертає увагу на те, що дана категорія справи відноситься до справ незначної складності, а Єдиний державний реєстр судових рішень містить велику кількість судових рішень щодо справ у аналогічних правовідносинах, що не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, пошуку в Єдиному державному реєстрі судових рішень та вивчення практики в аналогічній категорії справ. Окрім цього, суд зауважує, що предмет спору не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних.

Тобто підготовка позову та інших процесуальних документів не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на приписи частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, враховуючи співрозмірність із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, а також наявністю письмових заперечень сторони відповідача на подану заяву, суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Керуючись статтями 19, 62 Конституції України, статтями 71-74, 77, 90, 205, 242, 244 - 246, 268, 286, 272, 293, 295 КАС України, статтями 7, 9, 121-3, 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити у повному обсязі.

Постанову серії ЕНА №2517960від 01.07.2024, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1ст. 121-3 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1 190, 00 грн. - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - 605 грн. 60 коп. понесених судових витрат.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 понесені витрати стороною позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: Удовиченко Вадим Анатолійович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №7179 від 10.01.2023, адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, .

Представник відповідач 2: ОСОБА_10 (юрисконсульт сектору правового забезпечення управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції), довіреність №23600/41/3/01-2023 від 22.12.2023, адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Cуддя В.В. Барабанова