Справа № 120/6437/24
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

м. Вінниця

01 жовтня 2024 р. Справа № 120/6437/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н. Л.,

розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду

в справі за позовом ОСОБА_1

до державної установи "Центр пробації"

про про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до державної установи "Центр пробації" про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій державної установи «Центр пробації» щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 по 10.03.2023 та належних у вказаний період виплат без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 , без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 та без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023.

07.06.2024 від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Заява обґрунтовується тим, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Разом з тим 19.07.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким внесено зміни до діючого законодавства про працю, зокрема до ст. 233 КЗпП України, в силу приписів якої у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільнені встановлюється тримісячний строк звернення до суду з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Відповідач зауважує, що після отримання грошового забезпечення за березень 2023 (розрахунковий листок доданий до позовної заяви) позивач не міг не знати про розміри виплаченого йому грошового забезпечення на день звільнення. Тому звернення позивача із заявою від 22.03.2024 не змінює дати, коли він повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Отже, на думку відповідача, позивач звернувся до суду із пропущенням як місячного строку звернення до суду, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України, так і тримісячного, установленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Визначаючись щодо заявленого клопотання, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Водночас в силу положень ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у редакції, що була чинною до 19.07.2022, в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто до 19.07.2022 строк звернення до суду з позовом про стягнення належної працівникові заробітної плати та інших пов`язаних з нею компенсаційних виплат не був обмежений будь-якими строками.

Втім, 19.07.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ, яким внесені зміни до законодавства про працю.

Серед іншого вказаним законом частини перша та друга статті 233 КЗпП України викладені у такій редакції:

- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті;

- із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, після внесення Законом № 2352-IX відповідних змін, частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України встановлено строк звернення до суду у справах про звільнення (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення) та у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).

Разом з тим, відповідно до пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 року № 383 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236" дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.06.2023.

Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про виконання відповідачем вказаних вимог закону.

При цьому суд критично оцінює доводи відповідача про те, що позивач мав би дізнатися про невиплату йому спірної грошової допомоги після отримання грошового забезпечення за березень 2023 року, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях і не відповідають приписам ч. 1 ст. 116 КЗпП України, які визначають конкретний спосіб повідомлення звільненого працівника про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати.

Представник позивача у відповіді на відзив вказав, що предметом поданого позову є не бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а саме його активні дії щодо відмови перерахунку і виплати грошового забезпечення, а також компенсації втрати частини доходів. Ці активні дії мали місце 12.04.2024, коли відповідачем була складена відповідь на відповідну заяву позивача. Про таке рішення відповідача позивач дізналася 22.04.2024, коли отримала відповідь поштою.

Відтак суд погоджується з твердженнями позивача про те, що він фактично дізнався про порушення своїх прав та інтересів лише після отримання від відповідача листа від 22.04.2024 у відповідь на заяву про виплату грошового забезпечення.

Доказів протилежного відповідачем не надано.

А оскільки позов пред`явлено до суду 16.05.2024, то відсутні достатні підстави вважати, що позивач пропустив місячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд звертає увагу на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких полягає в тому, щоб не допустити судовий процес у безладний рух.

Проте не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя має бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

В рішеннях від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Есколано Каваніллес проти Іспанії" Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

З огляду на викладене, керуючись принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд при вирішенні питання про дотримання позивачем строку звернення до суду усі сумніви щодо початку перебігу такого строку трактує на користь позивача та доходить висновку, що позивач не пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

Отже, клопотання відповідача про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 256 КАС України, -

У Х В А Л И В :

В задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя:

Секретар: