Справа № 240/10932/24
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Житомир справа № 240/10932/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом про:

- визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №22 від 18.04.2024 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до загального страхового стажу період виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 20.02.2000 року по 07.08.2000 року та період здійснення підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець з 26.02.2001 року по 01.07.2010 року;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 01.04.2024 року призначити пенсію за віком відповідно до вимог ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, станом на 01.01.1993 року прожила в зоні гарантованого добровільного відселення 4 роки 05 місяців 27 днів, загальний страховий стаж складає 27 років 8 місяців 29 днів, що є достатнім для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

Позивач 10.04.2024 року з досягненням 54 річного віку та за наявності відповідного страхового стажу звернулася до Відповідача із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Листом від 18.04.2024 року Відповідач повідомив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відмовлено у такому призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю підстав, так як вважає, що в зоні добровільного (гарантованого) відселення Позивач прожила 4 роки 05 місяців 27 днів, а страховий стаж становить лише 17 років 11 місяців 01 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

Таку відмову Позивач вважає протиправною, так як весь період її підприємницької діяльності та період виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 20.02.2000 року по 07.08.2000 року підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Ухвалою суду від 07.06.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача - 1, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у відзиві на позов проти позову заперечила і зазначила, що за принципом екстериторіальності заява Позивача про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. За результатами розгляду заяви Позивача рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Позивачу було відмовлено у призначенні такої пенсії по причині відсутності відповідного періоду проживання чи праці на території, яка відноситься до зони добровільного (гарантованого) відселення.

Представник Відповідача - 2, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, у відзиві на позов проти задоволення позову заперечує. Зазначає, що у Позивача період проживання в зоні добровільного (гарантованого) відселення становить лише 4 роки 05 місяців 27 днів, а страховий стаж становить лише 17років 11 місяців 01 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років. У відзиві підтверджується правомірність не зарахування до загального страхового стажу період здійснення Позивачем підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець з 26.02.2001 року по 01.07.2010 року по причині відсутності доказів сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. На думку Відповідача-2, період виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 20.02.2000 року по 07.08.2000 року також правомірно не зараховано до загального страхового стажу Позивача, так як відсутнє підтвердження, що така сплата здійснювалася у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (надалі-Закон №1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Одночасно суд враховує, що відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (надалі - Закон № 796-XII) особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 3 роки та додатково 1 рік за кожні два роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Саме у відповідності до вказаних правових норм було зумовлено звернення Позивача від 10.04.2024 року до Відповідача щодо призначення (перехід) пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до Закону № 796-XII.

При цьому суд враховує, що алгоритм дій територіальних органів Пенсійного фонду України щодо розгляду звернень для перерахунку пенсій врегульовано правовими нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі - Порядок №22-1).

Безспірно, приписи розділу ІV. Приймання, оформлення і розгляд документів вказаного Порядку врегульовують дії територіальних органів Пенсійного фонду України щодо порядку розгляду звернень про перерахунок пенсії.

Так, в розумінні вимог п.4.1 цього Порядку заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, в тому числі про перерахунок пенсії, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (пункт 4.2 розділу IV цього Порядку).

Зазначене свідчить, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області вчинено весь алгоритм дій щодо розгляду заяву Позивача від 10.04.2024 року і таке звернення за принципом екстериторіальності було передано для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

За результатами розгляду вказаного звернення Позивача Відповідачем-2, було прийнято оскаржуване рішення №22 від 18.04.2024 року про відмову у переведенні на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років.

Таке рішення Відповідача відповідає обставинам справи та частково ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не підлягає скасуванню з огляду на таке.

Як зазначено у відзиві Відповідача та в оскаржуваному рішенні, суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності права Позивача на призначення (переведення) пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років, так як станом на 01.01.1993 року Позивач в зоні добровільного (гарантованого) відселення проживала лише 4 роки 05 місяців 27 днів а її загальний страховий стаж становить лише 17 років 11 місяці 01 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком зі зниження пенсійного віку на 6 років.

Судом встановлено та визнається сторонами, що відповідно до паспорта громадянина України Позивач, ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на день звернення (10.04.2024 року) була особою, якій виповнилося повні 54 роки.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, Відповідачем -2 визнається проживання (робота) Позивача на території зони добровільного (гарантованого) відселення в період з 14.05.1988 року по 06.10.1989 року та з 28.11.1989 року 01.01.1993 року сумарно 4 роки 05 місяців 27 днів (м.Коростень Житомирської області).

Згідно до постанови КМ Української РСР від 23 липня 1991 р. №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" ( в редакції постанови КМ України № 914 (914-2008-п ) від 16.10.2008 ) м.Коростень Житомирської області відносяться до зони добровільного (гарантованого) відселення.

При цьому суд погоджується із доводами Відповідача-2, що період навчання Позивача в Житомирському СПТУ-18 з 08.08.1987 року по 13.05.1988 року не можна вважати періодом навчання на території радіоактивного забруднення, так як вказаний населений пункт (м.Житомир) не відноситься до такої території.

Як вже зазначалося судом, в розумінні вимог частини другої статті 55 Закону № 796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону N 1058-IV, на 3 роки.

Відповідно до примітки до вказаної правової норми законодавець зазначив, що така початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, в розумінні вимог статті 55 Закону № 796-XII право на зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону №1058-IV, на 3 роки мають особи, які постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за наявності одночасно двох умов:

- постійного проживання чи роботі в цій зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період;

- постійного проживання чи роботи в цій зоні станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років.

Всупереч вимогам примітки до частини другої статті 55 Закону № 796-XII Позивачем до позову не долучено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту її проживання (роботи чи навчання) в зоні добровільного (гарантованого) відселення з моменту аварії по 31 липня 1986 року.

Одночасно, суд враховує, що в розумінні вимог статті 14 Закону № 796-XII до осіб, які потерпіли внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) відносяться особи, які постійно прожили або відпрацювали чи постійно навчалися на територіях зони гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше трьох років.

Тобто, наявне у Позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) в розумінні вимог статті 14 Закону № 796-XII може лише підтверджувати постійне проживання або роботу або навчання в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років.

Зазначене свідчить, що наявне у Позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) надає підстави для віднесення Позивача до категорії осіб, які постійно проживали або працювали або навчалися в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років, що відповідно до частини другої статті 55 Закону № 796-XII надає їй право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на три роки.

Разом з ти, в розумінні вимог частини другої статті 55 Закону № 796-XII призначення Позивачу спірної пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років можливе за наявності, ще додатково 6 років (1 рік за кожні два роки) проживання або праці на цій території станом на 01.01.1993 року.

Як вже зазначалося судом, наявне у Позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) в розумінні вимог статті 14 Закону № 796-XII може лише підтверджувати постійне проживання або роботу або навчання в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років.

Разом з тим, такий статус Позивачем помилково сприймається як автоматичне додаткове, окрім зазначеного періоду, підтвердження умовного проживання чи умовно праці (навчання) Позивача в зоні гарантованого добровільного відселення ще не менше трьох років.

На підтвердження періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення ( в місті Коростені Житомирської області) Позивачем до звернення про призначення пенсії було долучено довідку Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради №1071 від 09.04.2024 року.

Разом з тим, згідно даної довідки сумарний період проживання Позивача в зоні гарантованого добровільного відселення (в місті Коростені Житомирської області) становить лише 4 роки 5 місяців 27 днів (період навчання Позивача в Житомирському СПТУ-18 з 08.08.1987 року по 13.05.1988 року не можна вважати періодом навчання на території радіоактивного забруднення).

Крім того, із вказаного періоду проживання три роки були враховані для встановлення Позивачу статусу особи "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3), а тому не можуть повторно враховуватися в розумінні вимог частини другої статті 55 Закону № 796-XII призначення Позивачу спірної пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років.

Таким чином, сумарний період проживання Позивача в зоні гарантованого добровільного відселення (в місті Коростені Житомирської області) становить лише 4 роки 5 місяців 27 днів, що надає право на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, як громадянину, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, лише на 3 роки, а не на 6 років, та свідчить про правомірність оскаржуваного рішення Відповідача -2 про відмову в такому призначенні пенсії в цій частині спірних відносин.

Як вже зазначалося судом, відповідно до вимог статті 26 Закону №1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, а із врахуванням положень ст.55 Закону № 796-XII призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років передбачає наявність в особи не менше 24 років загального страхового стажу, а зі зниженням пенсійного віку на 3 роки - не менше 27 років загального страхового стажу.

Згідно оскаржуваного рішення Відповідачем-2 визнано наявність у Позивача 17 років 11 місяців 01 день загального страхового стажу, що є недостатнім для призначення спірної пенсії.

Відповідачем не враховано до такого загального страхового стажу Позивача період виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 10.02.2000 року, а не з 20.02.200року як зазначено в позові, по 07.08.2000 року та період здійснення підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець з 26.02.2001 року по 01.07.2010 року.

Суть спору між сторонами в цій частині позовних вимог зводиться виключно до наявності чи відсутності підстав для зарахування до загального страхового стажу Позивача період виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 10.02.2000 року по 07.08.2000 року та період здійснення підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець з 26.02.2001 року по 01.07.2010 року.

Сторонами визнається і відповідно до вимог ч.1 ст.78 КАС України перед судом не доказується факт виплати Позивачу матеріальної допомоги по безробіттю з 10.02.2000 року по 07.08.2000 року.

Відповідач-2 вважає, що такий період виплати Позивачу матеріальної допомоги по безробіттю не підлягає віднесенню до загального страхового стажу по причині відсутності підтвердження, що така сплата здійснювалася у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації.

Такі доводи Відповідача-2 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Відповідно до вимог абзацу третього частині першої статті 24 Закону №1058-IV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю підлягаю включенню до загального страхового стажу особи.

Відповідачем-2 безпідставно допущено трактування вказаної правової норми щодо наявності підтвердження, що така сплата здійснювалася у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації.

Наявність такого підтвердження в розумінні вказаної правої норми є обов`язковим для віднесення до страхового стажу періоду виплати матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації.

Зазначене дає підстави суду зробити висновок, що період виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 10.02.2000 року по 07.08.2000 року підлягає віднесенню до загального страхового стажу.

Суд також враховує, що виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копії яких долучені до позову та досліджені судом, свідчать, що Позивач з 16.01.2001 року по 01.12.2014 року була зареєстрована фізичною особою - підприємцем.

Згідно копії картки платника, яка долучена до позову та досліджена судом, Позивач як платник податків була взята на облік лише з 01.01.2002 року.

Згідно копії індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, яка долучена до позову та досліджена судом, Позивачем страхові внески на таке страхування за період з 1999 року по 2009 рік не сплачувалися.

Одночасно суд погоджується із доводами Відповідача-1, що в розумінні вимог ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Тобто, спірний період підприємницької діяльності Позивача підлягає для зарахування до загального страхового стажу за умови щомісячної сплати страхових внесків у відповідному розмірі.

Жодних доводів та доказів на підтвердження сплати таких страхових внесків за спірний період Позивач ні до своєї заяви від 10.04.2024 року ні до позовної заяви не долучено.

Разом з тим, із службової записки уповноваженої посадовою особи Відповідача-1 зазначається про наявність сплати Позивачем до Пенсійного фонду України у вигляді частки фіксованого податку за березень, квітень, травень, липень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2001 року, вересень 2002 року та січень - грудень 2003 року.

Зазначене дає підстави суду зробити висновок, що вказаний період підприємницької діяльності Позивача (березень, квітень, травень, липень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2001 року, вересень 2002 року та січень - грудень 2003 року) за наявності визнання Відповідачем-1 сплати Позивачем до Пенсійного фонду України у вигляді частки фіксованого податку підлягає віднесенню до загального страхового стажу.

Разом з тим, зарахування до загального страхового стажу Позивача період виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 10.02.2000 року по 07.08.2000 року та періодів здійснення підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець (березень, квітень, травень, липень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2001 року, вересень 2002 року та січень - грудень 2003 року) засвідчує, що сумарний страховий стаж Позивача не перевищує 20 років, що є меншим ніж необхідні 27 років, а тому виключає можливість призначення пенсії Позивачу у відповідності до вимог Закону №1058-IV та ст.55 Закону № 796-XII.

Такі періоди підлягають зарахуванню до загального страхового стажу Позивача в майбутньому при вирішенні питання про призначення пенсії Позивачу у відповідності до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та при наявності таких підстав.

Суд, встановивши право Позивача на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для одержання пенсії, на 3 роки (за умови наявності відповідного страхового стажу), не вбачає підстав для визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №22 від 18.04.2024 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 01.04.2024 року призначити пенсію за віком відповідно до вимог ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись вимогами ст.ст.2,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

01.10.24