Справа № 520/9601/21
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 р.Справа № 520/9601/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/9601/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою, в якій просив:

-врахувати при розгляді справи рішення висновок експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» №16441 від 04.05.2023, що безпосередньо стосується предмета провадження у цій справі;

-відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області у прийнятті звіту про виконання рішення суду, встановити новий строк для подання звіту та накласти на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області штраф за невиконання рішення суду.

-постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області рішення, дії чи бездіяльність яких є протиправною та призводить до тривалого невиконання рішення суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність органу ПФУ в рамках виконання рішення суду в порядку ст. 383 КАС України по справі №520/9601/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, зокрема, судом першої інстанції не враховано висновки Другого апеляційного адміністративного суду, що вказані у постановах від 03.10.2023 та від 30.05.2024 у цій справі. Зазначає, що протиправними дії відповідача апелянт вважає саме в частині неналежного обчислення пенсії, у зв`язку з чим питання виплати заборгованості пенсійних виплат на даному етапі позивачем не ставилось та це питання наразі є передчасним. У той же час, пенсія, призначена ОСОБА_1 , обчислена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області з 06.10.2020 не у відповідності до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі № 520/9601/21.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Позивач надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (в подальшому КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом, у якому просив:

- визнати неправомірним (протиправним) та скасувати рішення структурного підрозділу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - Київського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова № 90 від 19.03.2021 щодо призначення, нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, починаючи з 06.10.2020 з урахуванням ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV, яка не регулює порядок призначення пенсії за вислугу років, із застосуванням коефіцієнту стажу 0,16583;

- визнати неправомірним (протиправним) та скасувати рішення структурного підрозділу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - Київського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова № 90 від 28.04.2021 в частині незаконного обчислення (обрахунку) та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ без врахування відомостей довідки Офісу Генерального прокурора № 21-152зп від 25.02.2021 про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців перед зверненням за пенсією) про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) № 21- 152зп від 25.02.2021, що визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією;

- визнати неправомірним (протиправним) та скасувати рішення структурного підрозділу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - Київського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова №90 від 28.04.2021 в частині незаконного обчислення (обрахунку) та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ із встановленням обмеження максимального розміру пенсії за вислугою років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити належне обчислення та нарахування розміру пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697 - Визнати неправомірним (протиправним) та скасувати рішення структурного підрозділу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - Київського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова № 90 від 28.04.2021 в частині незаконного обчислення (обрахунку) та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ із встановленням обмеження максимального розміру пенсії за вислугою років. починаючи з 06.10.2019 та виходячи з розміру 60 відсотків від суми моєї місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, обчислені для пенсії відповідно до положень ч. 2, 3 та 4 ст. 86 цього Закону, без обмеження граничного розміру пенсії за вислугою років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити обчислення та нарахування розміру пенсії ОСОБА_1 відповідно до середньомісячного заробітку виходячи з розміру 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, обчислені для пенсії відповідно до положень ч. 2, 3 та 4 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ без обмеження граничного розміру пенсії за вислугою років.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 позовні вимоги задоволено.

Визнано неправомірним (протиправним) та скасовано рішення структурного підрозділу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - Київського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова № 90 від 19.03.2021 щодо призначення, нарахування та виплати ОСОБА_1 , пенсії за вислугою років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, починаючи з 06.10.2020, з урахуванням ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV яка не регулює порядок призначення пенсії за вислугу років, із застосуванням коефіцієнту стажу 0,16583.

Визнано неправомірним (протиправним) та скасовано рішення структурного підрозділу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - Київського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова № 90 від 28.04.2021 в частині незаконного обчислення (обрахунку) та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ без врахування відомостей довідки Офісу Генерального прокурора № 21-152зп від 25.02.2021 про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців перед зверненням за пенсією) про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) № 21- 152зп від 25.02.2021. що визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією.

Визнано неправомірним (протиправним) та скасовано рішення структурного підрозділу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - Київського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова № 90 від 28.04.2021 в частині незаконного обчислення (обрахунку) та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ із встановленням обмеження максимального розміру пенсії за вислугою років.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити належне обчислення та нарахування розміру пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697 - Визнано неправомірним (протиправним) та скасовано рішення структурного підрозділу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - Київського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова № 90 від 28.04.2021 в частині незаконного обчислення (обрахунку) та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ із встановленням обмеження максимального розміру пенсії за вислугою років, починаючи з 06.10.2019 та виходячи з розміру 60 відсотків від суми моєї місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, обчислені для пенсії відповідно до положень ч. 2, 3 та 4 ст. 86 цього Закону, без обмеження граничного розміру пенсії за вислугою років.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити обчислення та нарахування розміру пенсії ОСОБА_1 відповідно до середньомісячного заробітку виходячи з розміру 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати прані, обчислені для пенсії відповідно до положень ч. 2, 3 та 4 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ без обмеження граничного розміру пенсії за вислугою років.

Зазначене рішення набрало законної сили.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по адміністративній справі № 520/9601/21.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати у 10-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду № 520/9601/21 від 31.08.2021.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області 29.12.2023 подано до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду, до якого додано протоколи щодо проведеного перерахунку пенсії позивача.

Колегія суддів зазначає, що позивач, звертаючись до суду із заявою від 30.12.2023, просив відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області у прийнятті звіту про виконання судового рішення, встановити новий строк для подання звіту та накласти штраф за його невиконання.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції виходив з відсутності обставин протиправності дій відповідача при виконанні судового рішення та ознак свідомого невжиття відповідачем залежних від нього заходів з метою виконання судового рішення, оскільки, за висновками суду першої інстанції рішення суду в частині зобов`язання здійснити нарахування пенсії фактично виконане, що заявником не заперечується, а затримка з виплати заборгованості обумовлена відсутність відповідного фінансування, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача, поданої в порядку ст. 383 КАС України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На виконання приписів статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (частина 8 статті 382 КАС України).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду

Отже, приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення; накладення штрафу, визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Суд апеляційної інстанції враховує, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.

Колегією суддів встановлено, що зі змісту заяви позивача встановлено, що питання виплати заборгованості, яка утворилась у зв`язку із перерахунком його пенсії, позивачем при поданні даної заяви не порушувалось, а спірним є саме обчислення розміру пенсії, яке має бути здійснене пенсійним органом на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2023.

В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що всупереч рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснено розрахунок пенсії усупереч ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» без врахування відомостей довідки Офісу Генерального прокурора № 21-152зп від 25.02.2021 про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців перед зверненням за пенсією) про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) №21-152зп від 25.02.2021, що визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, а тому наведене вище, на думку позивача, є підставою для відмови у прийнятті поданого пенсійним органом звіту про виконання судового рішення та свідчить про наявність підстав для встановлення нового строку для подання звіту.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції, що, вимог, передбачених ст. 383 КАС України щодо визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем, на виконання судового рішення, позивачем у заяві від 30.12.2023 не заявлялось.

Колегія суддів наголошує, та як це вже було визначено постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2024 року у цій справі, вимоги заяви позивача стосувалась питання встановленого судового контролю за виконанням судового рішення в порядку ст. 382 КАС України, а саме: повторно встановити строк для подання нового звіту про його виконання та накладення на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області штрафу, а не в порядку статті 383 КАС України, що не враховано судом першої інстанції під час винесення оскаржуваної ухвали.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що після повторного розгляду заяви ОСОБА_1 та під час винесення оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції взагалі не взято до уваги існування висновку експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» №16441 від 04.05.2023, що в свою чергу потягло за собою відсутність оцінки даного доказу.

Колегія суддів зауважує, що звертаючись до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю, заявник наводив доводи та аргументи, що вказують на невиконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили, однак останні залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до статті 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Приписами статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Враховуючи викладене, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2024 по справі № 520/9601/21 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2024 по справі № 520/9601/21 скасувати.

Справу № 520/9601/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку ст. 382 КАС України.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 30.09.2024 року