Справа № 280/3207/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 280/3207/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року в адміністративній справі №280/3207/24 (головуючий суддя першої інстанції - Калашник Ю.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною відмови,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 10.04.2024 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просив визнати протиправною відмову у списанні пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 295357,09 грн..

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем за результатами перевірки встановлено порушення позивачем пунктів 1 та 2 статті 13 Закону «Про валюту і валютні операції». Податковим повідомленням-рішенням від 16.08.2023 року застосовано суму штрафних санкцій та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 295357,09 грн.. В подальшому, позивач звернувся до відповідача із заявою про списання податкового боргу - пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 295357,09 грн., на яку відповідач надав відмову з посиланням на ст.101.1 ПК України, оскільки грошове зобов`язання не набуло статусу безнадійного податкового боргу. Натомість позивач вважає, що відповідно до абз.11 п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про задоволення позову з підстав, викладених в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, оскільки не застосовано положення Податкового кодексу України, а саме абзац 11 п. 52-1 Підрозділу 10 Розділу ХХ «Перехідні положення». Вказаним положенням передбачено, що протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» є суб`єктом господарювання (ЄДРПОУ №34155997), основним видом діяльності є оптова торгівля хімічними продуктами (код 46.75), перебуває на податковому обліку в органах ДПС України, є платником податку на додану вартість (ІПН 55).

Відповідач - Головне управління ДПС у Запорізькій області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 18.07.2023 року по 24.07.2023 року податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій по контракту від 08.11.2021 року №FNPZ-2022-001, укладеному з нерезидентом «AGBOR ENGINEERING LIMITED» (Великобританія), за період з 01.09.2022 року по 24.07.2023 року та по контракту від 21.05.2021 року №21312/EX, укладеному з нерезидентом ООО «ТехноХимРеагентБел» (Білорусь), за період з 04.11.2021 року по 24.07.2023 року.

За результатом проведеної перевірки контролюючим органом 27.07.2023 року складений акт №4072/08-01-07-10/34155997, висновком якого встановлено порушення ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» пункту 1 та пункту 2 статті 13 Закону України від 21.06.2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», з урахуванням вимог пункту 14-2 Постанови Правління Національного банку України «Про роботу банківської системи в період запровадження військового стану» від 24.02.2022 року №1 (а.с.28-29).

На підставі акту перевірки №4072/08-01-07-10/34155997 від 27.07.2023 року, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» від 16.08.2023 року №10, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за платежем: пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та ШС за порушення вимог валютного законодавства на суму 295357,09 грн. (а.с.40).

Зазначене рішення, у відповідності п.56.1 ст.56 Податкового кодексу України оскаржено ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» у судовому порядку.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.12.2023 року у по справі №280/7416/23 в задоволенні позовних вимог ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» до ГУ ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.08.2023 року №10 відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.03.2024 року вказане рішення залишено без змін та набрало законної сили.

Постановою Верховного Суду від 29.08.2024 року касаційну скаргу позивача на рішення судів першої та апеляційного інстанцій у справі №280/7416/23 залишено без задоволення.

03.04.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про списання пені, нарахованої податковим повідомленням-рішенням від 16.08.2023 року № 10 в сумі 295357,09 грн. на підставі абз.11 п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України (а.с.5).

Листом ГУ ДПС в Запорізькій області від 05.04.2024 року №14498/6/08-01-07-10-04 повідомило позивача, що передбачена положеннями п. 101.1 ст. 101 Податкового кодексу України процедура списання податкового боргу не може бути застосована до узгодженої суми пені ЗЕД у розмірі 295357,09 грн., оскільки таке грошове зобов`язання не набуло статусу безнадійного боргу. Визначене у податковому повідомленні-рішенні №10 від 16.08.2023 року грошове зобов`язання набрало статусу узгодженого 27.03.2024 року, та в порядку п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України підлягає сплаті протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження (граничний строк сплати - 10.04.2024 року). Станом на теперішній час законодавчі підстави для визнання спірного грошового зобов`язання безнадійним боргом відсутні, що виключає застосування процедури списання безнадійного боргу (а.с.4).

Не погодившись з відмовою податкового органу, позивач оскаржив таку відмову до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правові відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Підпунктом 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення, у сфері зовнішньоекономічної діяльності; є контролюючий орган.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що ПК України визначено, що пеня за порушення строків розрахунків в іноземній валюті є різновидом грошового зобов`язання платника податків та застосовується контролюючим (податковим) органом в порядку, який передбачений для прийняття податкових повідомлень-рішень, а Закон України «Про валюту і валютні операції», зокрема його стаття 13, містить лише встановлення такого виду відповідальності, як пеня за порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у даному випадку пеня в розмірі 295357,09 грн. визначена податковим повідомленням-рішенням від 16.08.2023 року №10, та є узгодженою з 27.03.2024 року (з дати набрання рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.12.2023 року у справі №280/7416/23 законної сили).

Порядок, підстави нарахування та розмір штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за платежем: пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та ШС за порушення вимог валютного законодавства на суму 295357,09 грн. було предметом розгляду справи №280/7416/23.

Вказані обставини позивачем в апеляційній скарзі не заперечуються та не спростовано.

За приписами п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.14.1.175 п.14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до підпункту «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України, безнадійна заборгованість це заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Питання списання безнадійного податкового боргу врегульоване статтею 101 ПК України.

Списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг (п.101.1 ст.101 ПК України).

Згідно із п.101.2 ст.101 ПК України під терміном «безнадійний» розуміється: податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута; податковий борг фізичної особи, яка: визнана у судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; померла, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; понад 720 днів перебуває у розшуку; податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу; податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин); податковий борг платника податків, щодо якого до Державного реєстру внесено запис про його припинення на підставі рішення суду; податковий борг банку, щодо якого наявне рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження звіту про завершення ліквідації банку або рішення Національного банку України про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що винесене контролюючим органом грошове зобов`язання зі сплати пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у розмірі 295357,09 грн. не набуло статусу безнадійного боргу, а відтак передбачена положеннями п.101.1 ст.101 ПК України процедура списання податкового боргу у даному випадку не може бути застосована.

Суд звертає увагу, що правомірність не застосовування податковим органом приписів абз. 11 п. 52-1 підрозділу «Перехідні положення» ПК України при прийнятті податкового повідомлення-рішення від 16.08.2023 року №10, яким визначено пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у розмірі 295357,09 грн. також було предметом розгляду у справі №280/7416/23, за результатами якої судом зроблено висновок, що на нараховану пеню не поширюються положення пункту 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

Звертаючись із заявою про списання пені у розмірі 295357,09 грн. позивач посилався на абз. 11 п. 52-1 підрозділу «Перехідні положення» ПК України.

Разом з тим, суд першої інстанції у своєму рішенні обґрунтовано вказав на пункт 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, яким установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Згідно із підпунктом «б» підпункту 69.2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України податкові перевірки не розпочинаються, а розпочаті перевірки зупиняються, крім, зокрема, документальних позапланових перевірок платників податків, за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями, та/або документальних позапланових перевірок з питань оподаткування юридичними особами або іншими нерезидентами, які здійснюють господарську діяльність через постійне представництво на території України, доходів, отриманих нерезидентами із джерелом їх походження з України, та/або документальних позапланових перевірок нерезидентів (представництв нерезидентів).

У разі виявлення порушень законодавства за результатами проведення перевірок, передбачених п.п.69.2 п.69 підрозд.10 розд.XX «Перехідні положення» ПКУ, до платників податків застосовується відповідальність згідно з ПКУ, законами, контроль за якими покладено на контролюючі органи, а вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), у такому випадку не застосовуються, у тому числі положення п.п. 112.8.9 п.112.8 ст. 112 ПКУ (останній абз. п. 69.2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, у редакції на момент вчинення порушення).

Таким чином, у спірний період запровадженням воєнного стану в Україні не передбачено звільнення від застосування штрафних санкцій та пені за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності як не передбачено і застосування мораторію (зупинення) застосування пені на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання протиправною відмови відповідача та задоволення позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року в адміністративній справі №280/3207/24 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року в адміністративній справі №280/3207/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко