Справа № 400/6394/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 р. № 400/6394/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання протиправним та скасування рішення, оформлене протоколом № 4 від 13.06.2024; визнання протиправним повідомлення № 8028 від 04.07.2024, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправним і скасування рішення відповідача, оформленого протоколом комісії з надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації від 13.06.2024 № 4, в частині відмови у наданні (оформленні) позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу третього частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон № 3543-ХІІ);

визнання протиправним Повідомлення відповідача від 04.07.2024 щодо відмови у наданні (оформленні) позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу третього частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ;

зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким надати позивачу відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абзацу третього частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до наказа командира військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2022 № 282-РС його було звільнено з військової служби в запас за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці). На початку червня 2024 року позивач подав відповідачу заяву про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ як чоловікові, на утриманні якого перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. 06.07.2024 відповідач повідомив позивача, що згідно з протоколом комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.04.2024 № 3 йому відмовлено у наданні відстрочки, оскільки відповідно до поданих ним документів він є батьком однієї дитини. Одночасно із вказаним повідомленням позивачу було вручено повістку на відправку № 000199. На переконання позивача рішення відповідача про відмову в наданні йому відстрочки є протиправним, тому що він проживає однією сім`єю з двома неповнолітніми дітьми своєї дружини від її першого шлюбу, батько яких помер. Усім трьом дітям він забезпечує умови для всебічного розвитку, освіти, виховання і на повагу до їх людської гідності. Крім того, четвертий старший син дружини від першого шлюбу не досяг 23 років і проходить навчання у вищому військовому навчальному закладі і також перебуває на його утриманні. Тому позивач вважає, що він має право на отримання відстрочки відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ.

08.07.2024 позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, яку ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 задоволено, а саме: заборонено відповідачу вчиняти дії щодо призову позивача на військову службу по мобілізації до моменту набрання законної сили рішенням суду у відповідній адміністративній справі.

22.07.2024 позивач подав до Миколаївського окружного адміністративного суду цей позов.

22.07.2024 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовна заява та ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.07.2024 про відкриття провадження надіслані відповідачу в його електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та отримані ним 22.07.2024, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

У встановлений судом строк відповідач правом на подання відзиву не скористався, витребувані в нього докази не надав, про причини їх неподання суд не повідомив.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Згідно зі свідоцтвами про народження від 03.02.2009 серія НОМЕР_2 і від 03.02.2009 серія НОМЕР_3 батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про смерть від 17.06.2011 серія НОМЕР_4 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14.01.2014 позивач одружився з ОСОБА_5 , яка після одруження змінила своє прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14.01.2014 серія НОМЕР_5 .

Відповідно до свідоцтва про народження від 28.08.2014 серія НОМЕР_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_7 , батьками якого є позивач і ОСОБА_8 .

Згідно з довідкою кватального комітету № 85 м. Вознесенська від 06.07.2024, витягами з реєстру територіальної громади від 08.11.2023 № 2023/009074826, від 08.11.2023 № 2023/009119886, від 08.11.2023 № 2023/009120277, позивач спільно проживає з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Сім`я позивача є багатодітною, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_7 , виданим 15.05.2014 управлінням соціального захисту населення Вознесенської міської ради.

В Інформації з Єдиного реєстру боржників від 07.07.2024 зазначено, що відомості про позивача відсутня.

Відповідно до наказа військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.11.2022 № 643 у зв`язку зі звільненням позивача з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці) його виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 17.11.2022.

У червні 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації як батьку трьох неповнолітніх дітей.

Рішенням, оформленим протоколом комісії з питань розгляду заяв про надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.06.2024 № 4 (далі Рішення від 13.06.2024 № 4), відмовлено в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оскільки він є батьком тільки однієї дитини.

Про вищезазначене рішення відповідач проінформував позивача Повідомленням від 04.07.2024 № 8028.

Вважаючи Рішення від 13.06.2024 № 4 і Повідомлення від 04.07.2024 № 8028 протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-ХІІ).

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направленням) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до абзацу третього частини шостої статті 2 Закону № 2232-ХІІ до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 39 Закону № 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Абзацом четвертим статті 1 Закону № 3543-ХІІ встановлено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Основного Закону України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації (частини п`ята і шоста статті 4 Закону № 3543-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ (далі Указ № 65/2022, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 3 Указу № 65/2022 встановлено, що мобілізація проводиться протягом 90 днів із дня набрання чинності цим Указом. Строк проведення загальної мобілізації продовжено згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 № 342/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2264-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 № 574/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2501-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 № 758/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2739-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 № 59/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2916-ІХ, Указом Президента України від 01.05.2023 № 255/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3058-ІХ, Указом Президента України від 26.07.2023 № 452/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3276-ІХ, Указом Президента України від 06.11.2023 № 735/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3430-ІХ, Указом Президента України від 05.02.2024 № 50/2023, затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3565-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 № 272/2024, затвердженим Законом України від 08.05.2024 № 3685-ІХ, та Указом Президента України від 23.07.2024 № 470/2024, відповідно з 25.05.2022 на 90 діб, з 23.08.2022 на діб, з 21.11.2022 на 90 діб, з 19.02.2023 на 90 діб, з 20.05.2023 на 90 діб, з 18.08.2023 на 90 діб, з 16.11.2023 на 90 діб, з 14.02.2024 на 90 діб, з 14.05.2024 на 90 діб та з 12.08.2024 на 90 діб.

Згідно зі статтею 4 Указу № 65/2022 постановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 22 Закону № 3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Абзацом третім частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024) встановлено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, а саме: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ (у редакції, чинній з 18.05.2024) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Таким чином, у період проведення загальної мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації до і після 18.05.2024 військовозобов`язані, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до частини першої статті 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (частина перша статті 6 СК України).

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відтак діти вважаються такими, які перебувають на утриманні кожного з батьків.

Тому в разі наявності трьох дітей віком до 18 років військовозобов`язаний має право на відстрочку за пунктом 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ.

Суд встановив, що позивач має одну рідну малолітню дитину ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.08.2014 серія НОМЕР_6 .

Водночас згідно з довідкою кватального комітету № 85 м. Вознесенська від 06.07.2024, з витягами з реєстру територіальної громади від 08.11.2023 № 2023/009074826, від 08.11.2023 № 2023/009119886, від 08.11.2023 № 2023/009120277 та з посвідченням серія НОМЕР_7 , виданим 15.05.2014 управлінням соціального захисту населення Вознесенської міської ради, сім`я позивача має такий склад:

дружина ОСОБА_8 ;

син ОСОБА_7 ;

пасинок ОСОБА_2 ;

пасинок ОСОБА_3 .

Тобто у складі сім`ї позивача є троє неповнолітніх дітей, один з яких є його рідним.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є неповнолітніми пасинками позивача, а саме: синами його дружини від першого її шлюбу, що підтверджується свідоцтвами про народження від 03.02.2009 серія НОМЕР_2 і від 03.02.2009 серія НОМЕР_3 .

Таким чином, позивач не може мати право на відстрочку за пунктом 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ лише у тому разі, якщо неповнолітні пасинки не перебувають на його утриманні, і він має заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до Рішення від 13.06.2024 № 4 позивачу відмовлено у наданні відстрочки у зв`язку з тим, що він є батьком лише однієї дитини, а не у зв`язку з тим, що його неповнолітні пасинки не перебувають на його утриманні, та / або він має заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що Рішення від 13.06.2024 № 4 є протиправним.

Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимоги про визнання протиправним Повідомленням від 04.07.2024 № 8028, то суд зазначає, що вказане повідомлення не є актом індивідуальної дії у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України, оскільки воно не є актом (рішенням) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків. Цим документом відповідач лише проінформував позивача про прийняте рішення за результатами розгляду його заяви про надання йому відстрочки.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, оскільки Повідомленням від 04.07.2024 № 8028 не порушуються жодні права, свободи та інтереси, позовні вимоги у відповідній частині задоволенню не підлягають.

Абзацом першим частини четвертої статті 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відтак суд може зобов`язати відповідача прийняти рішення про зобов`язання відповідача прийняти рішення про його відстрочку лише в тому випадку, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України).

Отже, позивач перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_8 , має право на участь у вихованні її синів (за умови проживання однією сім`єю). Водночас обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо у пасинків немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14.12.2023 у справі № 160/11228/23.

Однак, у позовній заяві позивач нічого не зазначив про те, чи має можливість його дружина самостійно утримувати своїх неповнолітніх дітей. Крім цього, він не надав суду докази того, що старший повнолітній син його дружини ОСОБА_9 дійсно навчається у вищому військовому навчальному закладі, а отже не може утримувати своїх неповнолітніх братів.

Також позивач не вказав на те, чи були такі документи подані ним відповідачу разом із заявою про надання відстрочки.

З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Водночас відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до другого речення частини другої статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття «виходу за межі позовних вимог», наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення». Відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Тому суд прийшов до висновку, про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання відстрочки від мобілізації, поданої ним у червні 2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У позовній заяві позивач заявив клопотання про постановлення окремої ухвали щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону в частині протиправної відмови від наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу третього частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та у частині вручення мені повістки на відправку №000199 без відповідного наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини першої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Отже, прийняття відповідної окремої ухвали є правом суду.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд не вбачає потреби в її прийнятті, а тому суд відмовив у задоволенні вищезазначеного клопотання позивача.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і не поніс документально підтверджених судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи в суді. Тому розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України суд не здійснював.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_8 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_9 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення комісії з питань розгляду заяв про надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом засідання від 13.06.2024 № 4, в частині відмови у наданні (оформленні) ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу третього частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_10 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_8 ) про надання йому відстрочки, подану ним у червні 2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 01 жовтня 2024 року