Справа № 260/4842/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2024 року м. Ужгород№ 260/4842/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просить: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та скасувати рішення №57 від 12.04.2024 року «Про відмову у призначенні пенсії по віку відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу наступний період її роботи: з 14.07.1978 р. по 19.10.1998 р. у Закарпатському заводі «Електроавтоматика»; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням періоду її роботи: з 14.07.1978 р. по 19.10.1998 р. у Закарпатському заводі «Електроавтоматика», починаючи з часу набуття нею права на пенсію.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що в квітні 2024 року вона звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком, однак у задоволенні такої було відмовлено з огляду на недостатність страхового стажу. Так, до такого не було зараховано окремі періоди роботи, оскільки печатка підприємства на першій сторінці трудової книжки не відповідає даті видачі та відсутні відомості про реорганізацію підприємства. Вказане рішення відповідача 2 позивач вважає протиправним, оскільки працівник не може відповідати за повноту та правильність оформлення документів на підприємстві. Зазначає, що всі записи в трудовій книжці зроблені послідовно, завірені підписом відповідальних осіб та скріплені печаткою організації, а тому не може викликати сумнівів у її достовірності.

15 серпня 2024 року відповідач 1 подав до суду відзив на позов №0700-0902-8/50516 від 14.08.2024, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив та просив у задоволенні позову відмовити, аргументуючи безпідставністю такого. Зокрема, зазначив, що за результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів встановлено відсутність необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком. При цьому до страхового стажу не було зараховано період роботи на Закарпатському заводі «Електроавтоматика» згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці дата народження позивачки записана не повністю. Окрім того, титульна сторінка трудової книжки завірена печаткою ВАТ «Закарпатський завод «Електроавтоматика» (Україна), що не відповідає даті заповнення.

20 вересня 2024 року відповідач 2 надіслав до суду відзив на позов №2600-0903-8/164205 від 22.08.2024, в якому проти позову заперечив. Так, зазначив, що за наданими позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду України документами до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою, оскільки печатка ВАТ «Закарпатський завод «Електроавтоматика» (Україна) на першій сторінці не відповідає даті видачі 14.07.1978 та відсутні відомості про реорганізацію підприємства.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 05 квітня 2024 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) із заявою про призначення пенсії за віком, до якої долучила ряд правовстановлюючих документів, серед яких: трудову книжку НОМЕР_1 .

Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві), яке рішенням №57 від 12.04.2024 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою, оскільки печатка ВАТ «Закарпатський завод «Електроавтоматика» (Україна) на першій сторінці не відповідає даті видачі 14.07.1978 та відсутні відомості про реорганізацію підприємства.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України, вважаючи його таким, що порушує передбачене законодавством право на пенсію, ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058).

Спірні правовідносини в даній адміністративній справі виникли з приводу відмови органу Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію за віком.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону №1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно ч. 2 ст. 26 Закону №1058 має право на пенсію за віком після досягнення 63 років за наявності страхового стажу від 21 до 31 років.

Як вбачається з рішення ГУ ПФУ в м. Києві про відмову в призначенні пенсії №57 від 12.04.2024 страховий стаж ОСОБА_1 становить 3 роки 4 місяці 6 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. При цьому, ГУ ПФУ в м. Києві не було зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи у ВАТ «Закарпатський завод «Електроавтоматика» з 14.07.1978 по 19.10.1998 за трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки печатка підприємства на першій сторінці не відповідає даті видачі трудової книжки.

Оцінюючи правомірність такого рішення органу Пенсійного фонду України, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане узгоджується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції, у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (далі Інструкція №162) (що була чинна на момент видачі трудової книжки позивача).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачами, що позивач при зверненні за призначенням пенсії подала, в тому числі трудову книжку від 14.07.1978 НОМЕР_1 , в якій наявні відомості про прийняття ОСОБА_1 14 липня 1978 року на роботу ученицею фрезеровщиці на Закарпатський завод «Електроавтоматика» та звільнення з такого 19 жовтня 1998 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії зазначеної вище трудової книжки, судом встановлено, що відомості про такий період роботи внесено з дотриманням вимог Інструкції, зокрема, відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені підписом уповноваженої особи та печаткою юридичної особи, з посиланням на відповідні накази. З таких можна точно встановити місце, посаду та період роботи позивача, а також номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.

Вказані обставини відповідачами не заперечуються.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду роботи відповідачем суду не надано.

Єдиною підставою неврахування таких відомостей є те, що титульна сторінка трудової книжки завірена печаткою підприємства, виготовленою після проголошення Україною незалежності, що не узгоджується з датою видачі трудової книжки 14 липня 1978 року.

Оцінюючи такі мотиви відповідача 2 з точки зору основних засад адміністративного судочинства України та підстави для відмови особі у реалізації права на пенсійне забезпечення, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2.11 Інструкції, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (п. 2.12 Інструкції).

Так, трудова книжка НОМЕР_1 вперше заповнена 14 липня 1978 року працівниками Закарпатського заводу «Електроавтоматик» та підписана посадовою особою підприємства, відповідальною за видачу трудових книжок, та позивачем, про що є відмітка на титульному аркуші такої. Разом з тим, титульний аркуш трудової книжки завірений печаткою відділу кадрів ВАТ «Закарпатський завод «Електроавтоматика» з відміткою «Україна», що свідчить про її виготовлення після проголошення незалежності України.

Поряд з цим, суд враховує те, що згідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Отже, несвоєчасне проставлення печатки на титульному аркуші трудової книжки, що належить ОСОБА_1 , не може бути підставою для не зарахування всього періоду роботи на підприємстві до страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Виявлені відповідачем недоліки в заповненні трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок щодо повноти та правильності внесення до трудової книжки даних покладено на роботодавця, тобто на підприємство, де працював позивач.

Отже працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

З аналізу наведених норм суд вважає, що оскільки відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, несвоєчасне завірення титульного аркушу печаткою підприємства не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення такої.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що відомості трудової книжки від 14.07.1978 НОМЕР_1 є належним доказом підтвердження трудової діяльності ОСОБА_1 на Закарпатському заводі «Електроавтоматика».

Окрім того, вказаний період роботи підтверджено також довідками, виданими ВАТ «Закарпатський завод Електроавтоматика» №№142, 143, 144 від 29.07.2020.

Суд також звертає увагу відповідачів на те, що вони, як уповноважені на призначення пенсії органи, можуть самостійно звертатися до підприємств з метою здійснення перевірки поданих заявником відомостей, достовірність яких ставиться під сумнів.

З матеріалів відмовної пенсійної справи вбачається, що органи Пенсійного фонду України обґрунтовували неможливість проведення перевірки періоду роботи позивача на Закарпатському заводі «Електроавтоматика» та відомостей вищезазначених довідок відсутністю посадовою особи виконувача обов`язків генерального директора підприємства. Проте, на думку суду, вказана обставина не може слугувати правомірною підставою обмеження права особи на пенсійне забезпечення.

Тому суд вважає оскаржене рішення №57 від 12.04.2024 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а період роботи з 14.07.1978 по 19.10.1998 за трудовою книжкою НОМЕР_1 підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 для встановлення права на пенсію за віком.

Хоча позивач не заявляє позовну вимогу про скасування такого рішення відповідача 2, однак з метою належного та ефективного захисту прав особи, враховуючи положення ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов з врахування зазначеного.

Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача 2 щодо відмови у призначенні пенсії за віком, оскільки права позивача порушені саме рішенням ГУ ПФУ м. Києві №57 від 12.04.2024, а скасування такого є, в даному випадку, достатнім для забезпечення належного їх захисту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 досягла 63-річного віку 12 січня 2024 року, а із заявою про призначення пенсії звернулася 05 квітня 2024 року (тобто в межах 3-місячного терміну), суд вважає за можливе зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві призначити пенсію позивачу з часу набуття нею права на пенсію.

З врахуванням вищенаведеного позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 12 квітня 2024 року №57.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 14.07.1978 р. по 19.10.1998 р. у Закарпатському заводі «Електроавтоматика».

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням періоду роботи з 14.07.1978 р. по 19.10.1998 р. у Закарпатському заводі «Електроавтоматика», починаючи з дня набуття нею права на пенсію.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 1211,20 грн. (Одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін