Справа № 140/5452/24
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

30 вересня 2024 рокуЛуцькСправа № 140/5452/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Димарчук Т.М, розглянувши клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення 16.12.2022 остаточного розрахунку в день звільнення з військової служби; зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період із 17.12.2022 по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців із одночасною компенсацією нарахованої суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 14.12.2022 № 994-ос позивача звільнено з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ), а наказом від 16.12.2022 № 1000-ос виключено зі списків особового складу та знято зі всіх видів забезпечення.

Проте, відповідач не виплатив позивачу належне грошове забезпечення у розмірі 190735, 94 грн, а здійснив її виплату у вказаній сумі лише 19.04.2024 на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 у справі № 140/19268/23.

Позивач вказує, що відповідачем було допущено затримку розрахунку при звільненні з військової служби, що є порушенням статті 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та відповідно до статті 117 КЗпП України це є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Ухвалою суду від 25.06.2024 провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі №140/32404/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 02.09.2024 провадження у справі № 140/5452/24 було поновлено.

25.09.2024 представник відповідача подала до суду клопотання про закриття провадження у даній справі.

Клопотання обгрунтоване тим, що позивач ОСОБА_1 вже зверталася в суд з позовом про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_2 ) нарахувати на виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період із 17.12.2022 по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців із одночасною компенсацією нарахованої суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15 січня 2004 р. № 44. Судом у справі №140/32404/23 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю.

Таким чином, на день розгляду даної справи про стягнення середнього заробітку з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_2 ) за час затримки розрахунку при звільненні, є таке, що набрало законної сили, судове рішення у справі між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. При цьому в адміністративній справі №140/32404/23 судом надано оцінку спірним правовідносинам та прийнято рішення по суті спору, а заявлення позивачем до стягнення аналогічної суми (за період не більше як за шість місяців) з іншої складової грошового забезпечення не змінює та не встановлює нові підстави чи предмет спору.

Дослідивши письмові докази у справі та перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі щодо заявлених позовних вимог підлягає закриттю з таких мотивів та підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Тому для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Таким чином, суд розглядає питання наявності в межах двох справ одночасної сукупності вищезазначених умов для встановлення правових підстав закриття провадження в адміністративній справі.

Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 у справі №140/32404/23 задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 98844, 20 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 у справі №140/32404/23 залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2024.

У вищевказаному рішенні суд зазначив, що оскільки позивача було звільнено з військової служби у грудні 2022 року, тому у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові (такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 14.03.2024 у справі № 560/6960/23).

Враховуючи відомості картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за жовтень-листопад 2022 року (за два останні повні місяці перед звільненням з військової служби) грошове забезпечення, яке підлягає включенню до розрахунку середнього заробітку, становить 33129,20 грн: 16564,60 грн за жовтень 2022 року (посадовий оклад 3260,00 грн, оклад за військовим званням 950,00 грн, надбавка за вислугу років 1684,00 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 2357,60 грн, премія контрактна 652,00 грн, премія офіцерська 7661,00 грн) та 16564,60 грн за листопад 2022 року (посадовий оклад 3260,00 грн, оклад за військовим званням 950,00 грн, надбавка за вислугу років 1684,00 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 2357,60 грн, премія контрактна 652,00 грн, премія офіцерська 7661,00 грн).

Виходячи з цього, середньоденна заробітна плата становить 543,10 грн (33129,20 грн / 61 - кількість календарних днів у жовтні-листопаді 2022 року = 543,10 грн).

Відтак, за період з 17.12.2022 (наступний день після звільнення) по 21.09.2023, з урахуванням законодавчого обмеження виплати шістьма місяцями та без застосування принципу співмірності (з 17.12.2022 по 16.06.2023, що становить 182 дні), належна до стягнення сума за час затримки розрахунку становить 98844,20 грн (543,10 грн х 182 дні).

Таким чином, у справі №140/32404/23 судом було обраховано середній заробіток позивача за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.12.2022 (наступного дня після звільнення) по день фактичного розрахунку з урахуванням законодавчого обмеження виплати шістьма місяцями (становить 182 дні) та без застосування принципу співмірності.

У справі, що розглядається (№140/5452/24), позивач знову (повторно) просить стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період із 17.12.2022 по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців із одночасною компенсацією нарахованої суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44 (що також буде становити 98844,20 грн (543,10 грн х 182 дні).

Тобто у даному випадку збігаються сторони, предмет позову та підстави позову (стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.12.2022 по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців).

Однак, позовна вимога про стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби з 17.12.2022 по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців із одночасною компенсацією нарахованої суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб уже була предметом розгляду в адміністративній справі №140/32404/23.

Суд погоджується з доводами представника відповідача відносно того, що позивач помилково вважає, що військова частина НОМЕР_2 зобов`язана виплачувати середнє грошове забезпечення за затримку виплати кожної окремої складової грошового забезпечення, яке нараховується та виплачується на виконання різних рішень судів, а не за період затримки виплати грошового забезпечення в цілому.

Положення ст. 117 КЗпП України не містить обов`язку роботодавця виплачувати середній заробіток за кожну окрему складову грошового забезпечення, а передбачає таку компенсаційну виплату за всі належні працівникові при звільненні суми грошового забезпечення.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що у справі №140/5452/24 має місце спір, який вже вирішено, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що підтверджується рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 у справі №140/32404/23.

Крім того, суд звертає увагу, що поняття предмет спору та предмет позову не є тотожними. Так предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем, а предметом позову є безпосередньо позовні вимоги. Таким чином, навіть обрання позивачем різного способу захисту права (шляхом умовного проведення інакшого розрахунку), спрямованого на відновлення одного й того самого права не свідчить про виникнення нового спору. Однак у даному випадку, навіть спосіб захисту права в обох справах співпадає (стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період не більше як за шість місяців).

Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, який уже вирішений судом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, суд вбачає наявність підстав для закриття провадження у справі №140/5452/24, оскільки спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду суду в іншому провадженні (у справі №140/32404/23).

Відповідно до частини другої статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, питання про його розподіл між сторонами судом не вирішувалось.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 238, статтями 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_3 ) про закриття провадження у справі №140/4833/24, задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення 16.12.2022 остаточного розрахунку в день звільнення з військової служби; зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період із 17.12.2022 по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців із одночасною компенсацією нарахованої суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44 закрити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук