Справа № 280/10725/23
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 вересня 2024 року

м. Київ

справа №280/10725/23

адміністративне провадження № К/990/35857/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Жука А.В.,

суддів: Мартинюк Н.М., Мацедонської В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2024 року

у справі №280/10725/23

за позовом ОСОБА_1

до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі - відповідач), в якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління юстиції у Запорізькій області (правонаступником якого є Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ) щодо неприсвоєння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 7 рангу державного службовця у межах категорії "В";

- зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (яке є правонаступником Головного управління юстиції у Запорізькій області) внести зміни до електронної трудової книжки ОСОБА_1 шляхом присвоєння їй з 28 листопада 2019 року 7 рангу державного службовця;

- зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (яке є правонаступником Головного управління юстиції у Запорізькій області) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 за період з 28 листопада 2019 року по 15 лютого 2021 року різницю надбавки між 7 і 9 рангом державного службовця; нарахувати і виплатити за період з 28 листопада 2019 року по 15 лютого 2021 року різницю між сумою нарахованої і виплаченої заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності, матеріальної допомоги на вирішення соціально- побутових питань з урахуванням донарахованої надбавки за ранг державного службовця, з індексацією, відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", та компенсацією, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2024 року, зазначений позов задоволено частково :

- визнано протиправними дії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), які полягають у присвоєнні ОСОБА_1 9 рангу державного службовця у межах категорії "В" з при призначенні її на посаду старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя 28 листопада 2019 року;

- зобов`язано Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вирішити питання щодо присвоєння ОСОБА_1 відповідного рангу державного службовця та внести зміни до електронної трудової книжки ОСОБА_1 з 28 листопада 2019 року, з урахуванням стажу державної служби 11 років 08 місяців 19 днів;

- зобов`язано Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) донарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 28 листопада 2019 року по 15 лютого 2021 року виходячи з розміру відповідної надбавки за ранг державного службовця, визначеного на виконання вказаного рішення суду, з індексацією, відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", та компенсацією, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, скаржник вдруге звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

В касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням причин пропуску цього строку.

В обґрунтування такого клопотання скаржник зазначає, що в строк, передбачений статтею 329 КАС України вже зверталася до Верховного Суду з касаційною скаргою. Проте, Верховний Суд ухвалою від 13 серпня 2024 року залишив без руху касаційну скаргу скаржника надавши строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення її недоліків шляхом надання до суду уточненої касаційної, в якій навести передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2024 року касаційна скарга повернута відповідачу, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали від 13 серпня 2024 року. При цьому, вказує, що на виконання вимог ухвали від 13 серпня 2024 року відповідачем, було усунуто недоліки шляхом складання уточненої касаційної скарги, яка була направлена засобами поштового зв`язку до Верховного Суду. Як вказує заявник, уточнена касаційна скарга з 08 вересня 2024 року перебуває у сортувальному центрі Укрпошти в м.Київ. Підсумовуючи, скаржник вказує, що пропуск строку на касаційне оскарження відбувся з поважних причин та не залежав від заявника.

Данні обставини підтверджені даними Єдиного державного реєстру судових рішень, «КП Діловодство спеціалізованого суду» та матеріалами касаційної скарги.

Відповідно до вимог частини другої та третьої статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Так, скаржник, повторно звернувся до суду касаційної інстанції із даною касаційною скаргою без суттєвих затримок і зайвих зволікань, що є належним підтвердженням наміру реалізувати своє право на касаційне оскарження.

За наведених обставин, Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження касаційної скарги, у зв`язку з чим такий строк слід поновити.

Водночас, відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Разом з цим, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень слідує, що ОСОБА_1 займала посаду, яка не відноситься до посад, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища та спірні правовідносини у цій справі склались з приводу проходження позивачем публічної служби, а отже в розумінні частини 6 статті 12 КАС України є справою незначної складності.

Таким чином, враховуючи предмет позову, в силу вимог пункту першого частини шостої статті 12 КАС України дана справа законом віднесена до справ незначної складності.

Крім того, ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року вирішено здійснювати розгляд справи №280/10725/23 за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що ця справа законом віднесена до справ незначної складності та розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги про наявність одного з випадків, визначених підпунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та обґрунтувати посилання на конкретний підпункт.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності та/або розглянутих в порядку спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі відсутнє будь-яке посилання скаржника на передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки.

Скаржником не зазначено фактів наявності значного суспільного інтересу, а також виняткового випадку й того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.

При цьому, незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/ процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/ відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що за поданою касаційною скаргою оскаржуються судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява №26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Суд -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

2. Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити процесуальний строк.

3. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у справі №280/10725/23.

4. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддіА.В. Жук Н.М. Мартинюк В.Е. Мацедонська