Справа № 464/6128/24
Суддя: Шашуріна Г. О.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/6128/24
пр.№ 2-а/464/74/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова у складі судді Шашуріної Г.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу № 464/6128/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, поліцейського 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області рядовий поліції Волоса Артема Ігоровича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 2920408 від 27 серпня 2024 року, покликаючись, що даного адміністративного правопорушення не вчиняв.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 вересня 2024 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О.

Ухвалою судді від 10 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Залучено співвідповідачем Департамент патрульної поліції (, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), як належну юридичну особу.

Представником відповідача Департаменту патрульної поліції Кутковською Л.В. подано відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просить відмовити, мотивуючи, що постанова є законною та обґрунтованою і правові підстави для її скасування відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

У ч.1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За вимогами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У силу приписів ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У ст.ст.72-76 КАС України визначено поняття доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Інспектором УПП у Львівській області рядовим поліції Волосом А.І., 27 серпня 2024 року винесено постанову серії ЕНА № 2920408, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Даною постановою встановлено, що позивач 27 серпня 2024 року о 09:34 год, дорога кільцева, Західний обхід міста Львова, с. Холодновідка, 6 км 500м, керуючи транспортним засобом «Levante», номерний знак НОМЕР_1 у населеному пункті рухався зі швидкістю 86 км/год при дозволеній швидкості 50 км/год. Швидкість руху вимірювалася лазерним приладом TruCam LTI 20/20 ТС008380. Своїми діями порушив п.12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», установлюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Розділом 12 ПДР, а саме п.12.1 ПДР визначено, що водій під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен враховувати дорожню обстановку, особливості вантажу, який перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Загальні обмеження швидкості руху, зокрема п.12.4 ПДР, поширюється на всю територію України. У населених пунктах, рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю 50 км/год. Таке обмеження стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту» (Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах) і скасовується знаком 5.50 «Кінець населеного пункту» (Місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах)

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за, в тому числі, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 20 кілометрів на годину.

Відповідачем не надано доказів, що позивач 27 серпня 2024 року о 09.34 год, керуючи автомобілем марки «Levante» номерний знак НОМЕР_1 , як зазначено в оскаржуваній постанові, рухався у позначеному дорожніми знаками 5.49, 5.50 населеному пункті, де діє обмеження швидкості 50 км/год.

Досліджений відеозапис лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів сам по собі не є достатнім беззаперечним доказом факту скоєння позивачем правил дорожнього руху, адже з такого не вбачається ні на якій ділянці дороги було здійснено такий запис, ні жодних дорожніх знаків.

Будь-яких доказів, які б підтверджували місце вчинення правопорушення, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.5 ст.242 КАС України).

У постанові Верховного Суду у справі № 592/5576/17 від 24 січня 2019 року передбачено, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

З урахуванням викладеного при розгляді даної справи суб`єктом владних повноважень, на якого покладено процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, не підтверджено факту, що позивач рухався зі швидкістю 86 км/год саме в межах населеного пункту, з урахуванням, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь особи (ст.62 Конституції України).

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення (постанова) про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Також, суд ураховує, що в силу положень ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (частини 1 та 2 ст.222 КУпАП).

При цьому, приписами ч.1 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Згідно з ч.1 ст.15 «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, є саме орган Національної поліції - суб`єкт владних повноважень, а не підрозділ Національної поліції або ж особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

З огляду на викладене, оскільки Управління патрульної поліції у Львівській області є структурним підрозділом Національної поліції України, який не є юридичною особою (не має самостійного балансу, рахунків в органах Державної казначейської служби України), а відповідач поліцейський 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Волос Артем Ігорович є особою, яка перебуває з органом поліції у трудових відносинах, тому останні не можуть виступати відповідачами у справі за адміністративним позовом. Належним відповідачем може бути лише орган Національної поліції, від імені якого діяв співробітник поліції, і який є юридичною особою. У цьому випадку є Департамент патрульної поліції Національної поліції України, а тому у вимогах до поліцейського та Управління патрульної поліції у Львівській області слід відмовити, які не є належними відповідачами та не повинні відповідати за заявленими позовними вимогами.

Подібні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 724/716/16-а; від 17 вересня 2020 року у справі № 742/2298/17; від 31 серпня 2022 року у справі № 289/865/21.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Одночасно, на підставі ч.1 ст.139 КАС України, з відповідача Департаменту патрульної поліції, за рахунок його бюджетних асигнувань, необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір у сумі 605,60 гривень.

Керуючись ст.ст.139, 241-246, 205, 250, 255, 272, 286 КАС України,

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Постанову серії ЕНА № 2920408 від 27 серпня 2024 року скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП - закрити.

У частині позовних вимог до поліцейського 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області рядового поліції Волоса Артема Ігоровича та Управління патрульної поліції у Львівській області - відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого ним судового збору у сумі 605,60 гривень.

Рішення може бути оскаржено згідно з ч.4 ст.286 КАС України протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. У разі ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1

відповідач Управління патрульної поліції у Львівській області, м. Львів, вул. Перфецького, 19

відповідач поліцейський 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області рядовий поліції Волос Артем Ігорович, м. Львів, вул. Перфецького, 19

відповідач Департамент патрульної поліції, , м. Київ, вул. Федора Ернста, 3

Повне рішення суду складено 30 вересня 2024 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.3 ст.243, ч.5 ст.250 КАС України.

Суддя Г.О.Шашуріна