Справа № 260/1873/23
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 вересня 2024 рокум. Ужгород№ 260/1873/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судового засідання Пішта І.І.,

за участю:

позивач не з`явився,

представник відповідача Романюк Д.В.,

розглянувши у судовому засіданні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Закарпатської обласної прокуратури, в якому просить:

1) визнати протиправним бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку;

2) стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 7189,80 (сім тисяч сто вісімдесят дев`ять гривень вісімдесят копійок).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у даній адміністративній справі.

Ухвалою суду від 17 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 26 червня 2023 року зупинено провадження у справі - до набрання законної сили судовим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/1825/23.

Ухвалою суду від 26.08.2024 поновлено провадження в даній адміністративній справі.

У відзиві на позовну заяву представником відповідача заявлено клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку для звернення до суду. На обґрунтування клопотання зазначає, що при звільненні ОСОБА_1 нарахована та виплачена заробітна плата та всі належні виплати, які передбачені відповідно до чинного законодавства. Відтак, виходячи з наведеного про порушення своїх прав у вигляді невиплаченої вихідної допомоги позивач дізнався в день звільнення (22.10.2021), оскільки в подальшому звернувся до суду (справа 260/6716/21) із адміністративним позовом, який містив у собі вимогу про її стягнення. Отже, перебіг строку звернення до суду, на думку відповідача, почався із дня його звільнення та повного розрахунку, тобто - 22.10.2021, з огляду на що просить залишити без розгляду позовну заяву у зв`язку з пропуском місячного строку звернення до суду.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні просила задовольнити клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Вирішуючи клопотання представника відповідача по суті, суд виходить з такого.

Судом встановлено, що 18.11.2021 позивач звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Закарпатської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), яким просив: визнати протиправним з моменту прийняття та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 228 від 13.09.2021 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації»; визнати протиправним з моменту прийняття та скасувати наказ керівника Закарпатської обласної прокуратури № 603к від 21.10.2021 року, яким звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів Закарпатської обласної прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з 22.10.2021 року; поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської обласної прокуратури з 22.10.2021 року; визнати протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку; стягнути із Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 7438,20 грн.; стягнути із Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, починаючи з 22.10.2021 року по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.05.2022 у справі № 260/6716/21 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення кадрової комісії, наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги при звільненні.

Вказаним судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 228 від 13.09.2021 «Про неуспішне проходження прокурором атестації»; визнано протиправним та скасовано наказ керівника Закарпатської обласної прокуратури № 603к від 21.10.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області та з органів прокуратури Закарпатської області на підставі пункту 19 підпункту 2 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з 22.10.2021; поновлено ОСОБА_1 в Ужгородській місцевій прокуратурі Закарпатської області на посаді, прокурора Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області з 23.10.2021; стягнуто із Закарпатської обласної прокуратури середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме з 23.10.2021 по 17.05.2022 у розмірі 531 83,13 грн, із утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів; у задоволені позову в частині інших позовних вимог відмовлено.

Судом допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, посаді прокурора Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області з 23.10.2021 та в частині стягнення із Закарпатської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу - у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3719,10 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2022 рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.05.2022 залишено без змін.

В подальшому, постановою Верховного Суду від 23.02.2023 рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні протиправною, позивач 23.03.2023 звернувся до суду із цим позовом.

Суд вказує, що всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. День звільнення позивача у цій справі є 22.10.2021.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частини п`ята указаної статті Кодексу).

Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Разом з тим, частинами першою та другою статті 233 КЗпП України (у редакції станом на час звільнення позивача) встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон №2352-IX), який набув чинності 19.07.2022, внесені зміни до норм КЗпП України.

Зокрема, частини першої і другої статті 233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно з яких працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отож, з урахуванням змін внесених Законом №2352-IX, зокрема до статті 233 КЗпП України, для звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, встановлено тримісячний строк, який обчислюється з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Проте Закон №2352-ІХ не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії в часі. Тобто, цей Закон містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, зокрема з 19.07.2022.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно, зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, необхідно визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права. Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності.

Таким чином, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

Позицію стосовно застосування конституційного принципу незворотності дії даного закону у часі підтримав Верховний Суд у рішенні від 06.04.2023 у справі №260/3564/22. Верховний Суд наголосив на тому, що дія статті 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

За таких умов відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах змін, внесених згідно Закону №2352-IX до приписів статті 233 КЗпП України, які набрали чинності з 19.07.2022.

При цьому, правовий висновок щодо непоширення на спірні правовідносини місячного строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, викладений Верховним Судом у низці постанов.

Так, зокрема, у постанові від 29.11.2022 у справі №200/4481/21 Верховний Суд виклав такий правовий висновок:

«Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

До «усіх виплат» (заробітна плата, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати) також належить і виплата вихідної допомоги (що є предметом позовних вимог), яка гарантована статтею 43 Конституції України.

Поняття та підстави виплати вихідної допомоги визначені статтею 44 КЗпП України. За змістом цієї норми вихідна допомога - це грошова виплата працівникові, який звільнений з роботи не з власної ініціативи, яку виплачує роботодавець у випадках, передбачених законом або сторонами.

Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав, що виплачуються працівникові при звільненні. Тобто, основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи.

Отже, спір у цій справі стосується невиплати вихідної допомоги при звільненні на яку працівник має право, згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, а тому не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про її стягнення.

Указана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.05.2022 у справі №200/1636/21-а, від 23.06.2022 у справі №120/513/21-а, від 30.06.2022 у справі №380/10174/21, від 04.08.2022 у справі №600/5478/21 і колегія суддів не знайшла підстав для відступу від неї.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України».

Враховуючи викладене, у справі, що розглядається, не підлягають застосуванню норми частини п`ятої статті 122 КАС України.

Окрім того, відповідно до пункту 1 Глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України запроваджено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 №1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.04.2023.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові 19.01.2023 у справі №460/17052/21.

Отже, на момент звернення позивача до суду діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а тому строки, визначені статтею 233 КЗпП України, продовжуються на строк дії такого карантину.

З урахуванням цього, суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, а тому клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.240, ст.ст. 241-246, 256, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

2. Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку визначеному ст. 256 КАС України.

СуддяМ.М. Луцович
Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України ухвалу суду у повному обсязі складено та підписано 01.10.2024 року.