Справа № 460/18345/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/18345/23 пров. № А/857/5785/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. та ОСОБА_1 , діючої в особистих інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.02.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , діючої в особистих інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл., Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській обл. про визнання протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Гудима Н.С.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 08.02.2024р. м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 08.02.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

31.07.2023р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 , діючи в особистих інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Одеській обл. № 29 від 07.06.2023р. про відмову в призначенні пенсії у разі втрати годувальника, зобов`язавши ГУ ПФ України в Рівненській обл. призначити пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_1 та малолітньому сину ОСОБА_2 з 03.03.2023р.; стягнути з відповідачів понесені судові витрати в розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с.1-4).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (в письмову провадженні) (а.с.20-21).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08.02.2024р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФ в Одеській обл. щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_3 періоду роботи з 02.08.1999р. по 29.12.2003р.; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Одеській обл. № 29 від 07.06.2023р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії у разі втрати годувальника; зобов`язано ГУ ПФ в Рівненській обл. зарахувати до страхового стажу ОСОБА_3 період роботи з 02.08.1999р. по 29.12.2003р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй та її неповнолітньому сину ОСОБА_2 пенсії у разі втрати годувальника, з урахуванням висновків суду; стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ в Одеській обл. судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с.66-69).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржили сторони позивач ОСОБА_1 та відповідач ГУ ПФ України в Рівненській обл.

В своїй апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити (а.с.81-84).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на підставі поданих позивачем документів відповідач ГУ ПФ України в Одеській обл. прийняв спірне рішення про відмову у призначенні пенсії у разі втрати годувальника; під час прийняття такого рішення предметом розгляду була довідка про період роботи з 02.08.1999р. по 29.12.2003р.

За таких обставин заява позивача про призначення пенсії розглянута по суті.

Відтак, твердження суду про те, що пенсійним органом ще не здійснено розрахунок страхового стажу роботи позивача (а не годувальника), з урахуванням усіх періодів його роботи та не зроблено висновок про те, чи надані до заяви документи є достатніми для призначення пенсії, є помилковим.

Для відновлення порушених прав та інтересів позивача та її малолітньої дитини, з метою унеможливлення повторного звернення до суду, слід зобов`язати ГУ ПФ України в Рівненській обл. призначити їй та малолітньому сину з 03.03.2023р. пенсію по втраті годувальника.

Відповідно до усталеної позиції лише такі позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки обраний спосіб захисту не тільки передбачений законом, а й є найбільш ефективний для захисту порушеного права в таких правовідносинах.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФ України в Рівненській обл., покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити в повному обсязі (а.с.70-76).

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що тривалість страхового стажу для визначення права на призначення пенсії визначається: до 01.01.2004р. на підставі документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р., а періоди роботи, починаючи з 01.01.2004р., - за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При підтвердженні страхового стажу, зокрема, у період з 01.07.2000р. по 31.12.2003р. за даними трудової книжки, підлягають звірці з відомостями персоніфікованого обліку.

Страховий стаж померлого годувальника становить 07 років 09 місяців 29 днів, що підтверджується розрахунком стажу.

Згідно відмовного рішення ГУ ПФ України в Одеській обл. до страхового стажу годувальника не зараховано період роботи з 02.08.1999р. по 29.12.2003р. згідно довідки № 12-4 від 21.03.2007р., оскільки відомості про зазначений період є відсутніми в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, також запис у трудовій книжці відсутній.

Проживання позивача на території, яку обслуговує ГУ ПФ України в Рівненській обл. не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, оскільки визначальним фактором є визначення органу, яким саме було прийнято спірне рішення, що є предметом розгляду в цій справі та стало підставою для звернення з позовом до суду.

У доповненні до апеляційної скарги ГУ ПФ України в Рівненській обл. звертає увагу апеляційного суду на те, що довідка МПП «Воскан» № 12-4 від 21.03.2007р. підписана неуповноваженою особою, оскільки з 29.03.2006р. підприємство перебуває в стані припинення, головою комісією з припинення визначено ОСОБА_4 (а.с.124-126).

Відповідачем ГУ ПФ України в Рівненській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому пенсійний орган наполягає на залишенні такої без задоволення (а.с.185-187).

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційні скарги в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалах про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та подані скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 30.04.2020р.(а.с.14-15, 17).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що слідує із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 02.03.2023р. (а.с.5).

31.05.2023р. позивач ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФ України в Рівненській обл. з заявою про призначення їй та малолітньому сину ОСОБА_2 пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_3 (а.с.25).

За правилами екстериторіальності заяву та додані до неї матеріли передано на розгляд ГУ ПФ України в Одеській обл.

07.06.2023р. відповідач ГУ ПФ України в Одеській обл. прийняв рішення № 29 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу годувальника (10 років). Зокрема, страховий стаж померлого годувальника становить 06 років 06 місяців 29 днів. При цьому, не зараховано період роботи з 02.08.1999р. по 19.12.2003р. згідно з довідкою №12-4 від 21.03.2007р., оскільки відомості про цей період є відсутніми в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; запис у трудовій відсутній. За наявним страховим стажем права на пенсію згідно п.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не має (а.с.7).

Згідно розрахунку стажу для виплати пенсії слідує, що стаж померлого годувальника становить 07 років 01 місяць 09 днів (зворот а.с.7).

Частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач разом з заявою про призначення пенсії долучила копію трудової книжки померлого годувальника від 01.04.2019р., яка не містить даних про роботу останнього за спірний період з 02.08.1999р. по 29.12.2003р.

Разом з тим, позивач надала довідку МПП «Воскан» № 12-4 від 21.03.2007р., за змістом якої Кокиць з 02.08.1999р. прийнятий на роботу вантажником згідно з наказом № 13 від 02.08.1999р.; звільнений з роботи 29.12.2003р. за власним бажанням відповідно до наказу № 19 від 29.12.2003р. (а.с.11).

Зазначена довідка містить необхідні реквізити, підпис посадової особи і печатку підприємства. Записи у ній чіткі, не містять виправлень, інших позначень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості. Відтак, правові підстави не враховувати відомості вказаної довідки при розрахунку страхового стажу померлого ОСОБА_3 є відсутніми.

Водночас, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу. Відповідач, відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу відповідного періоду роботи померлого годувальника позивача, будь-яких додаткових документів не вимагав, жодних дій по їх самостійному отриманню не вчиняв.

Таким чином, оскільки пенсійним органом ще не здійснено розрахунку страхового стажу роботи позивача з урахуванням усіх періодів його роботи та не зроблено висновок чи надані до заяви документи є достатніми для призначення пенсії, тому позовна вимога про зобов`язання призначити позивачу та її неповнолітньому сину пенсію по втраті годувальника на цій стадії є передчасною.

Враховуючи наведене, належним способом відновлення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання ГУ ПФ України в Рівненській обл. повторно розглянути питання щодо призначення позивачу та її сину пенсії по втраті годувальника із врахуванням висновків суду та прийняти відповідне рішення.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають дійсним обставинам справи та лише частково узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закону № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст.5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Частиною 1 ст.36 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з ч.2 вказаної статті непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

В силу приписів ч.3 зазначеної статті до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

В свою чергу, за правилами ч.1 ст.32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп: від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років.

Відповідно до ч.1 ст.38 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

За правилами ст.39 Закону № 1058-IV на всіх членів сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, призначається одна спільна пенсія.

Отже, за загальним правилом обов`язковою умовою для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до норм Закону № 1058-IV є наявність в годувальника необхідного страхового стажу на день смерті.

Статтею 24 Закону № 1058-IV визначено порядок обчислення страхового стажу. Страховий стаж - це період (строк), упродовж якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не меншій за мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами ПФ України відповідно до вимог Закону № 1058-IV за відомостями, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що було чинним раніше, крім випадків, передбачених Законом № 1058-IV.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з ст.62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р. «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», якою регламентовано порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно п.3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.18 зазначеного Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Із наведених законодавчих норм слідує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Також тривалість страхового стажу для визначення права на призначення пенсії визначається: до 01.01.2004р. - на підставі документів про стаж, що визначені постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р. «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», а періоди роботи, починаючи з 01.01.2004р., - за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас, на виконання Указу Президента України № 401 від 04.05.1998р. та постанов КМ України № 794 від 04.06.1998р., № 832 від 08.06.1998р. персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998 - 2000 років. Починаючи з 01.07.2002р., обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період після 01.07.2000р. за даними системи персоніфікованого обліку (п.3 постанови КМ України № 794 від 04.06.1998р.).

З урахуванням викладеного, персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000р. є обов`язковим; при підтвердженні страхового стажу, зокрема, у період з 01.07.2000р. по 31.12.2003р. за даними трудової книжки, підлягають звірці з відомостями персоніфікованого обліку.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач ГУ ПФ України в Одеській обл. відмовив у призначенні ОСОБА_1 пенсії у разі втрати годувальника у зв`язку з відсутністю в останнього необхідного страхового стажу 10 років.

При цьому, у рішенні № 29 від 07.06.2023р. про відмову в призначенні пенсії зазначено, що не зараховано період роботи з 02.08.1999р. по 19.12.2003р. згідно з довідкою № 12-4 від 21.03.2007р., оскільки відомості про цей період є відсутніми в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; також відповідного запису в трудовій книжці померлого немає.

Позивач разом з заявою про призначення пенсії долучила копію трудової книжки померлого годувальника від 01.04.2019р., яка не містить відомостей про роботу останнього за спірний період з 02.08.1999р. по 29.12.2003р.

Разом з тим, заявницею було подано довідку МПП «Воскан» № 12-4 від 21.03.2007р., за змістом якої ОСОБА_3 з 02.08.1999р. прийнятий на роботу вантажником згідно з наказом № 13 від 02.08.1999р. та 29.12.2003р. звільнений за власним бажанням відповідно до наказу № 19 від 29.12.2003р.

В свою чергу, аналіз представленої довідки вказує на те, що остання є неповною, оскільки не містить всіх необхідних відомостей про спірний період роботи ОСОБА_3 на вказаному підприємстві (зокрема, не вказує на виплату останньому заробітної плати, не зазначає про сплату страхових внесків тощо).

Відповідно до ч.3 ст.44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою Правління ПФ України № 22-1 від 25.11.2005р., (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з п.4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Водночас, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем ГУ ПФ України в Одеській обл. своїх повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу. Зазначений відповідач, відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу відповідного періоду роботи померлого годувальника позивача, будь-яких додаткових документів не вимагав, жодних дій для їх самостійного отримання не вчиняв.

За таких обставин позивач не може бути позбавлена права на призначення пенсії в зв`язку з незарахуванням до страхового стажу померлого годувальника спірного періоду, позаяк зі свого боку позивач вчинила всі залежні від неї дії та надала усі можливі та наявні у неї документи.

Системний аналіз норм пенсійного законодавства дає підстави для висновку, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії відповідач зобов`язаний перевірити, зокрема, чи має заявник (в даному випадку померлий годувальник) стаж роботи. У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв орган ПФ України обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Разом з тим, сам факт невжиття відповідачем ГУ ПФ України в Одеській обл. необхідних заходів для перевірки правильності обчислення стажу померлого годувальника не може призводити до уникнення обов`язку проведення повної перевірки: стажу роботи МПП «Воскан», сплати страхових внесків, справжності представленої довідки МПП «Воскан» № 12-4 від 21.03.2007р. тощо

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів не убачає правових підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_3 періоду роботи з 02.08.1999р. по 29.12.2003р.

Водночас, вказані відомості підлягають ретельній перевірці пенсійними органами.

При цьому, колегія суддів враховує, що в разі підтвердження трудової діяльності ОСОБА_3 у МПП «Воскан» відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії з вини вказаного підприємства (хоча такі внески нараховувалися і сплачувалися, або по них існує заборгованість перед бюджетом) не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальниками свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків за померлого годувального ОСОБА_3 .

Детальний аналіз рішення № 29 від 07.06.2023р. вказує на те, що відмова пенсійного органу обґрунтована неможливістю перевірити достовірність сплати страхових внесків щодо періодів роботи позивача на МПП «Воскан».

За наведених умов зміст такого висновку пенсійного органу носить загальний і поверхневий характер, через що допускає неоднозначне його розуміння.

При цьому, важливим у цій ситуації є поведінка самого відповідача ГУ ПФ України в Одеській обл., який не роз`яснив позивачу необхідність збору та представлення відповідних документів, а також не звернувся самостійно з запитом про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, однак прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії.

У доповненні до апеляційної скарги ГУ ПФ України в Рівненській обл. наголошує на тому, що довідка МПП «Воскан» № 12-4 від 21.03.2007р. підписана неуповноваженою особою, однак такі доводи не покладалися ГУ ПФ України в Одеській обл. в основу прийняття спірного рішення № 29 від 07.06.2023р.

Водночас, вказана зміна кваліфікації підстав відмови у призначенні спірної пенсії суб`єктом владних повноважень в судових процедурах, є неприйнятною з огляду на принцип правової визначеності, який притаманний як судовим рішенням, так і рішенням суб`єктів владних повноважень. Запровадження позиції зміни підстав прийняття рішень, після їх прийняття, як способу реалізації владних управлінських функцій, призведе до свавілля суб`єктів владних повноважень.

В частині вирішення вимог про зобов`язання відповідача ГУ ПФ України в Рівненській обл. призначити позивачу та її малолітньому сину пенсію у зв`язку із втратою годувальника колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до вимог процесуального закону суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому застосування такого способу захисту в цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для призначення спірної пенсії.

Разом з тим, наведених обставин судом не встановлено. Оцінка правомірності відмови в призначенні пенсії стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у рішенні № 29 від 07.06.2023р. Однак, під час судового розгляду не встановлено у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для призначення такої пенсії.

Вказані дії (в тому числі перевірка заявленого стажу) належать до повноважень пенсійного органу і суд позбавлений можливості за таких умов вирішувати питання про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Отже, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача та її малолітнього сина у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про призначення їм пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Також покладання такого зобов`язання на пенсійний орган буде призводити до відновлення права позивача та її малолітнього сина на пенсійне забезпечення, сприятиме своєчасному вирішенню спірного питання і унеможливить виникнення умов для безпідставної тяганини через дії відповідача, який свої висновки про відмову в призначенні пенсії сформував непослідовно, нечітко і неповно.

При повторному розгляді заяви позивача також в обов`язковому порядку повинні бути враховані відповідачем ГУ ПФ України в Одеській обл. висновки судового рішення. Такі твердження відповідають вимогам ч.4 ст.245 КАС України.

При вирішенні вказаного спору суд зауважує, що згідно з ч.1 ст.44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу ПФ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФ за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління ПФ України № 22-1 від 25.11.2005р. (у редакції постанови правління ПФ України № 13-1 від 07.07.2014р.).

При цьому, 30.03.2021р. набрала чинності постанова Правління ПФ України № 25-1 від 16.12.2020р. «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - постанова правління ПФ України № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі постанови правління ПФ України № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021р.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до п.1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з п.4.2 розділу IV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу IV Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами п.4.10 розділу IV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:

сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто, без прив`язки до території;

після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу ПФ України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);

виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган ПФ України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Так, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФ України в Одеській обл. та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Відтак, з огляду на приписи п.п.4.2, 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити пенсію є саме ГУ ПФ України в Одеській обл., структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву ОСОБА_1 та прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Натомість, ГУ ПФ України в Рівненській обл. не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову в призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 відповідач ГУ ПФ України в Рівненській обл. визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу та її малолітньому сину за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (в разі її призначення).

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФ України в Рівненській обл. заявлені безпідставно.

Під час вирішення наведеного спору колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.3 ст.46 Основного Закону).

Конституційний Суд України у п.3.4 Рішення від 18.06.2007р. № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999р. № 8-рп/99, від 20.03.2002р. № 5-рп/2002, від 17.03.2004р. № 7-рп/2004).

Вирішуючи наведений спір, апеляційний суд надає перевагу найбільш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України, у зв`язку з чим дійшла до переконливого висновку про часткову обґрунтованість та підставність заявленого позову, через що останній підлягає до часткового задоволення, з вищенаведених мотивів.

Враховуючи викладене, належить:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФ України в Одеській обл. № 29 від 07.06.2023р. про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника;

зобов`язати ГУ ПФ України в Одеській обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , діючої в особистих інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , від 31.05.2023р. про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника (із доданими до неї підтверджуючими документами) та прийняти за результатами її розгляду в установленому порядку рішення, з обов`язковим врахуванням висновків апеляційного суду, наведених в мотивувальній частині цього судового рішення.

решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в повному обсязі, оскільки його висновки не відповідають вимогам закону, а також виходячи із процесуальної неможливості усунути такі недоліки судового рішення шляхом його часткового скасування або зміни.

Враховуючи результат апеляційного розгляду, та в силу приписів ст.139 КАС України слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ ПФ України в Одеській обл. судові витрати в розмірі 1073 грн. 60 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви (а.с.18) та 1610 грн. 40 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.104).

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача всю суму сплаченого судового збору, оскільки, незважаючи на часткове задоволення позовних та апеляційних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірного рішення суб`єкта владних повноважень, а спір по суті вирішено на користь позивача, тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується виключно із способом захисту порушених прав. Також з таких умов правильним є застосування принципу визначення розміру судових витрат (виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог, який стосується часткового задоволення судом вимог немайнового характеру, за якого визначити у відсотковому відношенні суму судового збору є неможливо).

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання другої апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ України в Рівненській обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. та ОСОБА_1 , діючої в особистих інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.02.2024р. в адміністративній справі № 460/18345/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 , діючої в особистих інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській обл. № 29 від 07.06.2023р. про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , діючої в особистих інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , від 31.05.2023р. про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника (із доданими до неї підтверджуючими документами) та прийняти за результатами її розгляду в установленому порядку рішення, з обов`язковим врахуванням висновків апеляційного суду, наведених в мотивувальній частині цього судового рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1073 грн. 60 коп. та судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1610 грн. 40 коп., всього: 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання іншої апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного тексту судового рішення: 30.09.2024р.