Справа № 420/5661/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/5661/24

Перша інстанція: суддя Потоцька Н.В.,

повний текст судового рішення

складено 03.07.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення та інших виплат, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ) та просив:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ щодо не виплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 р., грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій у кількості 14 днів за 2023 р., одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби в розмірі 4% відсотків місячного грошового забезпечення за 9 (дев`ять) календарних місяців та 24 (двадцять чотири) дні служби (з 23.01.2023 по 16.11.2023 р.р.,) із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р., на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до вимог Постанови КМУ від 30.08.2017 р., №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704) з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. у справі №826/6453/18;

- зобов`язати ВЧ вчинити такі дії по відношенню до ОСОБА_1 : нарахувати та виплатити відповідно до положень Постанови №704 (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. у справі №826/6453/18) грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 р., грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій у кількості 14 днів за 2023 р., одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням з військової служби в розмірі 4% (відсотків) місячного грошового забезпечення за (дев`ять) календарних місяців та 24 (двадцять чотири) дні служби (з 23.01.2023 по 16.11.2023 р.р.,) із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р., на відповідний тарифний коефіцієнт;

- визнати протиправними дії ВЧ щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 : щомісячного грошового забезпечення за період з 23.01.2023 по 16.11.2023 р.р., грошової допомоги на оздоровлення за 2023 р., з порушенням вимог Постанови №704 з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. у справі №826/6453/18 із застосуванням з 02.02.2023 р., показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 р., для визначення розмірів складових грошового забезпечення;

- зобов`язати ВЧ здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 : щомісячного грошового забезпечення відповідно до положень Постанови №704 (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. у справі №826/6453/18) за період з 23.01.2023 по 16.11.2023 р.р., із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р., на відповідний тарифний коефіцієнт, а також здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р., на відповідний тарифний коефіцієнт.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ щодо не виплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 р., грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій у кількості 14 днів за 2023 р., одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби в розмірі 4% відсотків місячного грошового забезпечення за 9 (дев`ять) календарних місяців та 24 (двадцять чотири) дні служби (з 23.01.2023 по 16.11.2023 р.р.) із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р., на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до вимог Постанови №704 з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. у справі №826/6453/18.

Зобов`язано ВЧ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , відповідно до положень Постанови №704 (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. у справі №826/6453/18) грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 р., грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій у кількості 14 днів за 2023 р., одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням з військової служби в розмірі 4% (відсотків) місячного грошового забезпечення за (дев`ять) календарних місяців та 24 (двадцять чотири) дні служби (з 23.01.2023 по 16.11.2023 р.р.) із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р., на відповідний тарифний коефіцієнт.

Визнано протиправними дії ВЧ щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 23.01.2023 по 19.05.2023 р.р., грошової допомоги на оздоровлення за 2023 р., з порушенням вимог Постанови №704 з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. у справі №826/6453/18 із застосуванням з 01.01.2023 р., показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 р., для визначення розмірів складових грошового забезпечення.

Зобов`язано ВЧ здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення відповідно до положень Постанови №704 (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. у справі №826/6453/18) за період з 23.01.2023 по 19.05.2023 р.р., із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р., на відповідний тарифний коефіцієнт, а також здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 р., на відповідний тарифний коефіцієнт.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

20.06.2024 року до суду від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій представник позивача просить вирішити питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10800,00 грн.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ВЧ за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок).

В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 15.02.2024 року між позивачем та представником ОСОБА_2 укладено договір №02-К про надання юридичних послуг.

Актом наданих юридичних послуг №02 від 27.03.2024 року визначено загальну вартість послуг у розмірі 10800 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що витрати зазначені в заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру, а відтак суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст.134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, за приписами частини 5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частина 7 ст.139 КАС України унормовує, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження обґрунтованості витрат на правничу допомогу представником позивача надано: договір №02-К від 15.02.2024 року про надання юридичних послуг, довіреність, акт наданих юридичних послуг №02 від 27.03.2024 року.

Водночас, ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)» (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

Таким чином, на суд покладаються вимоги не тільки формально дослідити умови виконання договору про надання правової допомоги, а й встановити співмірність визначеної суми з урахуванням індивідуальних обставин кожної справи.

З огляду на вказане у суду апеляційної інстанції наявні підстави для надання оцінки співмірності заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу, що корегулюється з прецедентною практикою ЄСПЛ.

Крім того, висновки щодо можливості суду самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правничу допомогу містяться у додатковій постанові Верховного суду від 30.09.2020 року у справі № 201/14495/16-ц.

В свою чергу, колегія суддів визначає, що компенсація витрат на правничу допомогу за рахунок суб`єкта владних повноважень не повинна розглядатись особою як сатисфакція за порушені права та нести надмірне фінансове навантаження на бюджет.

Судова колегія враховує, що дана справа відноситься до справ незначної складності, тому не потребує значних зусиль та обсягу залученого часу з боку адвоката. Більш того, розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, без особистої участі представника.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивачем не було оскаржено додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року про стягнення судових витрат та не надано зауважень щодо визначеної судом першої інстанції суми правничої допомоги, яка підлягає стягненню.

Враховуючи надані позивачем докази понесення витрат на правничу допомогу, з урахуванням дотримання вимог співмірності та обґрунтованості розміру витрат на оплату послуг адвоката, складності виконаної адвокатом роботи, колегія суддів вважає, що розмір судових витрат, пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу, визначений судом 1-ї інстанції у сумі 3000 гривень є співмірним.

На підставі вищевикладеного колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат та відповідає нормам процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук