Справа № 580/9102/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року справа № 580/9102/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Монастирищенського відділу Державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подало позов до Монастирищенського відділу Державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (далі відділ ДВС, відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 червня 2021 року за № 65791901 винесену старшим державним виконавцем Монастирищенського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Подолянюк Наталією Володимирівною.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.08.2024 звернувся до відповідача із заявою про повернення виконавчого документа особі, яка його подала у зв`язку з тим, виконавчий документ не відповідає вимогам Закону України Про виконавче провадження, однак відповідач відмовив у задоволенні такої заяви.

Ухвалою від 18.09.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Черкаській області та вирішив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

01.10.2024 до суду надійшов відзив на позов, в якому представниця відповідача просила відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що 26.05.2021 державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження. В ході примусового виконання виконавчого листа № 580/2331/20 було стягнуто 22573,64 грн, залишок боргу станом на 26.05.2021 року складав 201860,20 грн. 14.06.2021 на примусове виконання до Відділу повторно надійшла заява № 4544/5/23-00-13-0516 від 07.06.2021 року про відкриття виконавчого провадження від Головного управління ДПС у Черкаській області згідно виконавчого листа № 580/2331/20, виданого 05.10.2020, про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ГУ ДПС у Черкаській області 190310,20 грн невідшкодованого залишку податкового боргу. Крім того, зазначила, що станом на 30.09.2024 року залишок боргу на користь стягувача згідно виконавчого листа № 580/2331/20 становить 186233,51 грн.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Рішенням від 14.08.2020 у справі № 580/2331/20 Черкаський окружний адміністративний суд вирішив стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету податковий борг з орендної плати з фізичних осіб у сумі 224433,84 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 15.09.2020 у зв`язку із чим 05.10.2020 Черкаський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 580/2331/20 у вказаній частині.

Виконавчий лист № 580/2331/20 від 05.10.2020 пред`явлений до виконання до відповідача та у подальшому на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження повернутий стягувачу. Відповідно до відмітки на виконавчому листі № 580/2331/20 стягнуто 22573,64 грн, залишок боргу станом на 26.05.2021 складав 201860,20 грн.

14.06.2021 Головне управління ДПС у Черкаській області повторно звернулось до відділу ДВС із заявою про примусове виконавчого листа № 580/2331/20 від 05.10.2020 у якій просило стягнути з ОСОБА_1 кошти в сумі 190310,20 грн.

14.06.2021 старший державний виконавець Монастирищенського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), відкрив виконавче провадження № 65791901 із примусового виконання виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду № 580/2331/20 від 05.10.2020 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 190310,20 грн.

13.08.2024 позивач звернувся до старшого державного виконавця із заявою про повернення виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду № 580/2331/20 від 05.10.2020 без виконання, у відповідь на яку листом від 30.08.2024 № 19762/26.11-42 відповідач повідомив про відсутність підстав для повернення виконавчого листа у зв`язку із тим, що виконавчий лист та заява стягувача відповідають вимогам ст. 4 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження.

Постанову від 14.06.2021 про відкриття виконавчого провадження позивач вважає протиправною, а тому звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Спірні відносини врегульовані Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Приписами статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Позивач в обґрунтування протиправності спірної постанови зазначає, що Головне управління ДПС у Черкаській області є неналежним стягувачем, оскільки вважає, що стягувачем може бути лише територіальна громада, на користь якої ухвалено судове рішення.

Надаючи оцінку вказаним посиланням суд зазначає, що виконавчий лист № 580/2331/20 від 05.10.2020 виданий у справі № 580/2331/20 за позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів. Тобто, у зв`язку із наявністю у Головного управління ДПС у Черкаській області у справі № 580/2331/20 правового статусу позивача, ним у подальшому набуто правовий статус стягувача.

Крім того, відповідно до пункту 288.7 статті 288 Податкового кодексу України (далі ПК України) податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.

Суд врахував, що у рішенні № 580/2331/20 суд встановив, що недоїмка з орендної плати з фізичних осіб у ОСОБА_1 виникла на підставі:

- податкового повідомлення-рішення від 03.05.2019 № (далі ППР), на загальну суму 140426,78 грн, прийнятого на підставі акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 29.03.2019 №161/23-00-13-0214/;

- податкової декларації з плати за землю від 23.01.2020 № 806, терміном сплати 01.03.2020, 30.03.2020, 30.04.2020, з щомісячним платежем 1049,93 грн, на загальну суму 3149,79грн;

- пені в розмірі 82957,27 грн.

Таким чином, податковий борг позивача виник на підставі самостійно задекларованих ОСОБА_1 сум орендної плати, а також на підставі ППР, прийнятого Головним управлінням ДПС у Черкаській області згідно пункту 286.5 статті 286 ПК України.

З урахуванням зазначеного, доводи позивача про те, що Головне управління ДПС у Черкаській області є неналежним стягувачем суд вважає необґрунтованими, оскільки повноваження щодо нарахування фізичним особам сум плати за землю належить саме органам податкової служби.

Доводи позивача про те, що у виконавчому документі не зазначено до місцевого бюджету якої територіальної громади підлягає стягнення суд також вважає необґрунтованими у контексті зазначених підстав позову, оскільки виконавчий документ видається у відповідності із рішенням суду. У свою чергу, рішення суду є чинним та не скасоване. Виконавчий лист № 580/2331/20 від 05.10.2020 таким, що не підлягає виконанню не визнавався, у зв`язку із чим є обов`язковим до виконання.

Крім того, позивач вважає, що в межах ВП № 65791901 відбувається стягнення податкового боргу, не визначеного Законом та рішенням суду, оскільки сума стягнення у рішенні суду та виконавчому листі різниться.

Надаючи оцінку вказаним посиланням суд зазначає, що, як встановлено вище, податковий борг позивача виник на підставі самостійно задекларованих сум орендної плати, а також на підставі ППР, прийнятого Головним управлінням ДПС у Черкаській області та пені, нарахованої за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, про що зазначено у рішенні суду. З урахуванням зазначеного, доводи про те що відбувається стягнення податкового боргу, не визначеного Законом та рішенням суду суд вважає необґрунтованими. Щодо різниці у сумі стягнення, то суд встановив, що звернення 14.06.2021 стягувача із заявою про примусове виконання виконавчого листа № 580/2331/20, є повторним у зв`язку із тим, що за первинним пред`явленням виконавчого документу відбулось стягнення лише частини податкового боргу (а саме 22573,64 грн - згідно відмітки на копії виконавчого листа № 580/2331/20, що наявний у матеріалах справи). Відтак сума стягнення відображена у спірній постанові є сумою нестягнутого податкового боргу. Встановлені обставини спростовують доводи позивача про безпідставне стягнення з нього суми податкового боргу.

Окремо суд звертає увагу, що 13.08.2024 позивач звернувся до державного виконавця із заявою про повернення виконавчого листа № 580/2331/20 від 05.10.2020 без виконання, натомість у межах цього позову просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, предмет звернення у заяві позивача від 13.08.2024 та предмет цього позову за своєю суттю є різними, відтак, на переконання суду, така заява не може бути підставою обґрунтування позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 139 вказаного Кодексу у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача, звільненого від сплати судових витрат не підлягають задоволенню, а відповідач не надав доказів понесення судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Монастирищенський відділ Державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (19101, Черкаська область, Уманський район, м. Монастирище, вул. Соборна, 117, );

3) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 01.10.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК