Справа № 300/4592/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/4592/24 пров. № А/857/20660/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року в справі № 300/4592/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції Кафарський В.В.,

час ухвалення рішення 22 липня 2024 року,

місце ухвалення рішення м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови зарахувати до стажу позивача період проживання з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю з 01.06.1996 по 08.04.1998 та з 01.01.2003 по 26.01.2006 та зобов`язання відповідача зарахувати до стажу позивача період проживання з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю з 01.06.1996 по 08.04.1998 та з 01.01.2003 по 26.01.2006.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови зарахувати до стажу ОСОБА_1 період проживання з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю з 01.01.2003 по 26.01.2006.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період проживання з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю з 01.01.2003 по 26.01.2006.

Не погоджуючись з таким рішенням, в частині позовних вимог в задоволенні яких було відмовлено, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове задоволення позову повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства, не повідомлено позивача про необхідність подання додаткових підтверджуючих документів для призначення пенсії.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене позивачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Однак відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відтак подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову повністю.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 23.08.2023 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою та пакетом документів про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, рішенням ГУ ПФ України у Вінницькій області №63 від 31.08.2023 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надалі, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 у справі №300/6505/23, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу період роботи з 01.01.1992 по 13.06.1995 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії з 23.08.2023 (а.с. 10-13).

Рішення суду було виконано, що підтверджується розрахунком стажу (а.с. 39).

Так, до стажу ОСОБА_1 зараховано наступні періоди: з 01.09.1979 по 19.07.1980; з 25.07.1980 по 01.11.1988; з 18.07.1990 по 13.06.1995; з 09.04.1998 по 06.10.1998; з 01.06.1999 по 31.12.2003. Всього 19 років 1 місяць 20 днів.

В подальшому, позивач звернулась 18.04.2024 через електронний кабінет користувача вебпорталу ПФУ із заявою № ВЕБ-09001-Ф-С-24-070480 до відповідача, в якій просила зарахувати до її стажу роботи період проживання з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для працевлаштування за спеціальністю з 01.06.1996 по 08.04.1998 та з 01.01.2003 по 26.01.2006, долучивши довідку №2534 (а.с. 6).

Відповідач листом від 14.05.2024 за №5049-3649/Б-02/8-0900/24 відмовив у зарахуванні вказаних періодів та зазначив, зокрема, що довідка №2534 від 05.12.2023, видана військовою частиною НОМЕР_1 майору ОСОБА_2 про те, що він проходив дійсну військову службу з 01.06.1999 по 26.01.2006 вбачається, що разом з ОСОБА_2 проживала дружина, яка мала спеціальність монтажник радіоапаратури і приладів і не працювала з 01.06.1996 по 26.01.2006, у зв`язку з неможливістю працевлаштуватися за даною спеціальністю. За матеріалами електронної пенсійної справи, до стажу зараховано всі періоди згідно з наданими документами, зокрема, до стажу зараховано період проживання дружини військовослужбовця з 01.06.1999 по 31.12.2003 згідно з довідками №2534 і №674. Водночас, до страхового стажу не зараховано періоди: з 01.06.1996 по 08.04.1998, оскільки в даний період чоловік позивача не проходив дійсну військову службу згідно з довідками №2534 і №674 та період з 01.01.2004 по 26.01.2006, оскільки за даний період не сплачено страхових внесків (відсутні дані персоніфікованого обліку) (а.с. 7-9).

Вважаючи такі дії відповідача щодо не зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача протиправними, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а скаргу відповідача задовольнити з таких підстав.

Спірним питанням у цій справі є правомірність зарахування до стажу роботи періодів проживання дружини військовослужбовця в місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону №1058-IV).

За приписами ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом (до 01.01.2004 року).

Відповідно до п. "з" ст. 56 Закону України від 05.11.91 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується також період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Подібні за змістом приписи містяться і у пункті 3 статті 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких дружинам (чоловікам) військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, до загального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком, також може зараховуватись період проживання разом з чоловіком (дружиною) в місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Аналіз наведених вище положень наводить до висновку, що до страхового стажу (стажу роботи) зараховується зокрема період проживання дружини військовослужбовця разом з чоловіком в місцевостях, де не було можливості дружині працевлаштуватися за спеціальністю, але не більше 10 років.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсій за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку №637 стверджується, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, пунктом 13 Порядку №637 (в редакції чинні на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

При цьому для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004 р. з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідкою (додаток 4), виданою територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на підставі особової справи військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інших документів, які підтверджують зазначений період.

Матеріалами справи стверджується, що до заяви № ВЕБ-09001-Ф-С-24-070480 від 18 квітня 2024 року про зарахування стажу, позивачка долучила довідку №2534 від 05 грудня 2023 року, яка видана військовою частиною НОМЕР_1 майору ОСОБА_2 про те, що він проходив дійсну військову службу з 01.06.1999 по 26.01.2006. З довідки також вбачається, що разом з ОСОБА_2 проживала дружина, яка мала спеціальність монтажник радіоапаратури і приладів та не працювала з 01.06.1996 по 26.01.2006, у зв`язку з неможливістю працевлаштуватися за даною спеціальністю.

Аналізуючи вищенаведені приписи п. 13 Порядку №637, колегія суддів зазначає, що командири (начальники) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій вправі видавати довідки за формою визначеною в додатку 4 до Порядку №637 лише тим військовослужбовцям, які на момент видачі такої, проходять дійсну військову службу у ввірених їм [командирам, начальникам] військових структурах.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, довідка за формою визначеною в додатку 4 до Порядку №637 видається територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. При цьому підставою для видачі такої довідки є особова справа військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інші документи, які підтверджують зазначений період.

Матеріалами справи, згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26 січня 2006 року №17 стверджується, що майора ОСОБА_2 [чоловіка позивачки] звільнено наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 23 грудня 2005 року з військової служби у відставку. Виключено зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення з 26 січня 2006 року. Документи направлено для постановки на військовий облік до Івано-Франківського МВК, м.Івано-Франківськ.

Отже колегія суддів констатує, що довідка військової частини НОМЕР_1 від 05 грудня 2023 року №2534, у випадку позивачки, не може бути належним доказом на підтвердження періоду проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, оскільки видана не уповноваженим на те суб`єктом.

Матеріали цієї адміністративної справи не містять довідки Івано-Франківського МВК (на даний момент ІНФОРМАЦІЯ_1 ), які і не містять довідки відповідної військової частини, виданої під час проходження військовослужбовцем служиби, про періоди проживання ОСОБА_1 з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 05 грудня 2023 року №2534 ОСОБА_2 проходив дійсну військову службу з 01.06.1999 по 26.01.2006, однак обставини проживання ОСОБА_1 з її чоловіком, як військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , в місцевості де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю, встановлена з 01.06.1996 року.

Оскільки матеріали справи не містять довідки за формою визначеною в додатку 4 до Порядку №637, виданою територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, позаяк чоловік позивачки звільнений з військової служби, відтак відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу (стажу роботи) спірних періодів та задоволення позовних вимог.

При цьому апеляційний суд вважає, що позивачка не позбавлена можливості звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо видачі належної довідки (як дружині військовослужбовця, звільненого з військової служби, для підтвердження періоду проживання до 01.01.2014 з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю), за формою додатку № 4 до Порядку № 637, та подання такої довідки до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області для розгляду питання зарахування до страхового стажу спірного періоду.

Також колегія суддів зазначає, що Порядок № 637 містить чіткі умови, за яких видається довідка про неможливість працевлаштування дружини військовослужбовця за період проживання до 1 січня 2004 року.

При цьому період проживання дружини військовослужбовця після 1 січня 2004 з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, зараховується до страхового стажу відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, страховий стаж після 1 січня 2004 року обчислюється винятково за умови сплаченого (сплачених) єдиного внеску (страхових внесків) за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Отже довідка за формою визначеною додатком № 4 до Порядку № 637 підтверджує лише стаж який зараховується до стажу роботи, та не може підтверджувати страховий стаж, тобто стаж після 01 січня 2004 року.

Тому, після 1 січня 2004 року період проживання дружин військовослужбовців з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість для їхнього працевлаштування за спеціальністю, до страхового стажу не зараховується.

Відсутність даних про сплату страхових внесків позивачкою, пов`язано не з неналежним виконання страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, як про це зазначив суд попередньої інстанції, а з неналежністю позивачки до категорії застрахованих осіб та відсутністю відповідно страхувальника, як такого (ст.14 Закону 1058-IV).

Відтак підстави для зарахування ОСОБА_1 періоду проживання після 1 січня 2004 року до страхового стажу, як дружині військовослужбовця з чоловіком в місцевостях, де була відсутня можливість для її працевлаштування за спеціальністю відсутні.

Однак зазначені обставини справи залишилися поза увагою суду першої інстанції, що призвело до прийняття помилкового рішення у справі, яке підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року в справі № 300/4592/24 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 01 жовтня 2024 року.