Справа № 420/14263/20
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

30 вересня 2024 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження звіт про виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , П`ятий апеляційний адміністративний суд 26 квітня 2021 року ухвалив постанову, якою рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року скасував та ухвалив у справі нову постанову про задоволення позову.

Визнав протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо обмеження максимальним розміром, призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Зобов`язав ГУ ПФУ в Одеській області здійснювати з 12 серпня 2020 року нарахування та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, без обмеження її максимальним розміром.

Зобов`язав ГУПФУ в Одеській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 різницю між перерахованою та виплаченою пенсією за минулий час, починаючи з 12 серпня 2020 року.

04 квітня 2024 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про встановлення судового контролю за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року, в порядку статті 382 КАС України.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2024 року встановлено судовий контроль за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року у справі №420/14263/20 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати до Одеського окружного адміністративного суду у тридцятиденний строк звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року у справі №420/14263/20, в частині виплати ОСОБА_1 різниці між перерахованою та виплаченою пенсією за минулий час, починаючи з 12 серпня 2020 року.

06.06.2024 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов звіт щодо виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 року відмовлено в прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, встановлено новий строк для подання звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року по справі №420/14263/20 - протягом 3 (трьох) місяців з дня набрання цією ухвалою законної сили.

18.09.2024 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов звіт щодо виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року, в якому зазначено, що Головним управлінням ОСОБА_1 18.05.2021 проведено перерахунок пенсії з 12.08.2020 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" без обмеження її максимальним розміром. Сума доплати за період з 12.08.2020 по 31.05.2021 з урахуванням фактично виплачених сум складає 30155,87 грн. та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації, та буде виплачена після надходження бюджетних асигнувань на ці потреби.

Розглянувши звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про виконання рішення суду по справі, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безмовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приписи статті 382 КАС України не передбачають умови, при настанні яких має бути застосована вказана процесуальна форма судового контролю. А отже, суд має оцінювати та враховувати обставин у кожній конкретній справі окремо.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду по справі № 420/14263/20, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_3 проведено нарахування різниці між перерахованою та виплаченою пенсією за минулий час у розмірі 30155,87 грн. Відповідна сума обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації.

Як вбачається зі звіту, сума заборгованості, буде виплачена позивачу після надходження коштів з Державного бюджету України, призначених на цю мету.

Згідно з ст. 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-XII виплата пенсії, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частиною 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України (ч. 2 ст. 72 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV).

Відповідно до ст. 73 Закону України № 1058 кошти Пенсійного фонду використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Кабінетом Міністрів України бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік не затверджено, тому Головне управління діє на підставі тимчасового розпису доходів і видатків Пенсійного фонду України на 2 квартал 2024 року, яким не передбачені кошти на виплати за рішенням суду.

Станом на 10.09.2024 за рахунок виділеного Пенсійним фондом України фінансування Головним управлінням здійснено погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду з датою набрання рішеннями законної сили по 20.09.2020 року включно.

Головним управлінням зазначено, що виплата нарахованої суми в розмірі 30155,87 грн. на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року у справі № 420/14263/20 буде здійснена за наявності відповідного фінансування в межах затверджених бюджетних призначень.

Верховний Суд України у своїх постановах (зокрема, від 24.01.2018 р. у справі № 405/3663/13-а, від 13.06.2018 р. у справі № 757/29541/14-а від 21.08.2019 р. у справі № 754/3105/17, від 21.05.2020 р. у справі № 310/6910/16-а) неодноразово вказував про те, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин.

Разом з тим, суд зазначає, що не можна вважати фактично виконаним таке рішення шляхом перерахунку пенсії та внесення заборгованості до реєстру судових рішень, адже порядок та спосіб у який таке судове рішення мало бути виконано, встановлений у його резолютивній частині.

Таким чином, відповідачем не надано до суду доказів на виконання судового рішення по справі №420/14263/20 у повному обсязі, а саме не надано доказів виплати на користь ОСОБА_1 належних йому коштів.

На підставі викладеного, беручи до уваги невиконання в повному обсязі Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року по справі №420/14263/20, суд вважає встановити новий строк для подання звіту, а саме 6 (шість) місяців з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Керуючись ст. ст. 248, 382, 294 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.09.2024 року щодо виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року по справі №420/14263/20.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області новий строк для подання звіту про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року по справі №420/14263/20 - протягом 6 (шести) місяців з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Ухвала набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.256 КАС України.

Ухвала оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.294, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.