Справа № 359/1713/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 359/1713/24 Суддя (судді) першої інстанції: Борець Є.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Бєлової Л.В.,

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову № ПС002183 від 29 січня 2024 року начальника відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті Миронова Костянтина Михайловича про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову начальника відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті Миронова Костянтина Михайловича про накладення адміністративного стягнення №ПС002183 від 29 січня 2024 року.

Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.132-2 КУпАП.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що Законом України «Про автомобільний транспорт», який має вищу юридичну силу щодо Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, не визначено обов`язкової наявності такого реквізиту у товарно-транспортній накладній, як підпис уповноваженої особи вантажовідправника, про відсутність якого вказав суд першої інстанції Тому, товарно-транспортна накладна, яка надана під час перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки, містила всю необхідну інформацію для визначення відповідальної особи вантажовідправника, зокрема печатку Товариства, та є належним доказом у справі.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача щодо відсутності заперечень позивача в частині неправомірного вибуття печатки з володіння ТОВ "Аграрна компанія ФОРВАРД". Крім того, судом першої інстанції проігноровано той факт, що позивач не вживав жодних дій щодо встановлення факту та причин вибуття печатки з володіння ТОВ "Аграрна компанія ФОРВАРД".

Отже, на переконання відповідача, твердження позивача щодо внесення недостовірних відомостей до наданої водієм транспортного засобу товарно-транспортної накладної від 20.12.2023 № 507624 та про внесення до зазначеної ТТН неправдивих відомостей не доведені жодними належними та допустимими доказами, окрім того, в наданій товарно-транспортній накладній наявна печатка зазначеної юридичної особи з відповідним кодом ЄДРПОУ, який відповідає коду ТОВ "Аграрна компанія ФОРВАРД".

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Позивач вказує, що ТОВ «АГРАРНА КОМПАНІЯ ФОРВАРД» та його керівник ОСОБА_1 не мають жодного відношення до перевезення за ТТН №507624 від 20.12.2023, а тому відсутні правові підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 132-2 КУпАП згідно з Актом №АР045823 від 20.12.2023 та постановою №ПС002183 від 29.01.2024.

На думку позивача, відсутність у ТТН №507624 від 20.12.2023, на підставі якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, підпису замовника (вантажовідправника) та інших обов`язкових реквізитів, свідчить про те, що така ТТН не має юридичної сили, тому не може покладатись в основу справи про адміністративне правопорушення за ст. 132-2 КУпАП.

Крім того, позивач наголошує, що форма ТТН наводиться у Додатку 7 до Правил. Однак, Наказом Міністерства інфраструктури України «Про внесення змін до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» №368 від 10.08.2018, який набрав чинності 25.09.2018, у додатках 7, 8 до Правил слово «печатка» виключено. Отже, саме підпис вантажовідправника, а не печатка наділяє ТТН юридичною силою та засвідчує додержання вимог щодо письмової форми її оформлення.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 29 січня 2024 року начальник відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Укртрансбезпеки Миронов К.М. склав постанову про накладення адміністративного стягнення №ПС002183, якою наклав на ОСОБА_1 штраф в розмірі 34000 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.132-2 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 21 грудня 2023 року о 5 годині 13 хвилин на автодорозі «Київ-Одеса» проведений габаритно-ваговий контроль автомобіля марки «Renault Premium», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який здійснював перевезення вантажу сільськогосподарського призначення - кукурудзи. В результаті проведеного зважування виявилось, що вага вантажу більш ніж на 20% перевищувала нормативно встановлені законодавством вагові параметри, а відомості про вагу вантажу, що містились в товарно-транспортній накладній №507624 від 20 грудня 2023 року, не відповідали дійсності. Означена товарно-транспортна накладна складена вантажовідправником ТОВ «Аграрна компанія «Форвард», керівником якого є ОСОБА_1 .

Позивач, вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що відповідачем не надано жодних доказів про те, що товарно-транспортна накладна №507624 від 20 грудня 2023 року, на підставі якої здійснювалось перевезення вантажу та яка послугувала для прийняття спірної постанови, складена саме ТОВ «Аграрна компанія «Форвард», як замовником на послуги з перевезення вантажу, а не іншими особами. Тому, в діях ОСОБА_1 , як керівника вказаного підприємства, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.132-2 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі статтею 132-2 КУпАП внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, крім вантажовідправника, який одночасно є перевізником цього вантажу, а так само внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, за відсутності оформленого дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб-підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправників у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дії, передбачені частиною першою цієї статті, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені (зазначені) відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків включно, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб-підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправників у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дії, передбачені частиною першою цієї статті, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені(зазначені)відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків включно,- тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб-підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дії, передбачені частиною першою цієї статті, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені (зазначені) відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 30 відсотків, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За диспозицією вказаної норми на вантажовідправника вантажу покладається відповідальність за внесення (зазначення) ним відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» вантажовідправник фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка надає перевізнику вантаж для перевезення та вносить відповідні відомості до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж.

Статтею 51-1 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що вантажовідправник має право на: передачу вантажу перевізнику для перевезення; відшкодування збитків, що виникли внаслідок втрати чи пошкодження вантажу. Вантажовідправник зобов`язаний: вносити до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж відомості про масу або габарити вантажу, а також повне найменування вантажоодержувача та автомобільного перевізника (прізвище, ім`я, по батькові),код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті або відмітку у відповідному полі в ID-картці), прізвище, ім`я, по батькові, номер посвідчення водія, а також інші відомості, визначені законодавством; надавати перевізнику необхідні документи на вантаж, що містять достовірну інформацію; здійснювати в установленому порядку страхування відповідальності на випадок настання негативних наслідків підчас перевезення вантажів; відшкодовувати витрати та збитки, заподіяні внаслідок порушення ним законодавства з питань перевезення вантажів.

Згідно з п. 1 розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі - Правила), замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів.

Пунктами 10.1., 10.2., 10.3. розділу 10 Правил встановлено, що перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених Договорів із Замовниками згідно з заявками (додаток 1) або за разовий договір (додаток 2). Заявка подається у вигляді та в строки, передбачені Договором. За погодженням сторін заявка може бути подана на один день, тиждень, декаду або місяць. Разові договори повинні бути укладені в письмовій формі.

Відповідно до п. 11.1. розділу 11 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Обов`язкові реквізити, які зазначаються при оформленні товарно-транспортної накладної, визначено у ч. 3 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», в якій перелічуються наступні реквізити:

- дата і місце складання;

- вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

- автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;

- вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

- транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;

- пункти завантаження і розвантаження.

Згідно з п. 11.3. розділу 11 Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.

У матеріалах адміністративної справи міститься копія товарно-транспортної накладної №507624 від 20 грудня 2023 року, зі змісту якої вбачається, що вантажовідправником та замовником послуги з перевезення вантажу є ТОВ «Аграрна компанія «Форвард» (а.с.16, 138).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником означеного аграрного підприємства є ОСОБА_1 (а.с.132).

Однак, ОСОБА_1 стверджує, що ні він, ні ТОВ «Аграрна компанія «Форвард» ніякого відношення до виготовлення згаданої товарно-транспортної накладної не має, а також не має ніякого відношення до перевізника - ФОП ОСОБА_3 . Будь-які договори між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Аграрна компанія «Форвард» не укладались.

Зі змісту товарно-транспортної накладної №507624 від 20 грудня 2023 року вбачається, що вона містить відтиск печатки вказаного аграрного підприємства. Однак, товарно-транспортна накладна не містить ні підпису посадової особи ТОВ «Аграрна компанія «Форвард», яка здала (відправила) вантаж, ні підпису відповідальної особи вантажоодержувача. У вказаному документі на перевезення вантажу також відсутня інформація про вантажоодержувача.

Крім того, зі змісту товарно-транспортної накладної №507624 від 20 грудня 2023 року вбачається, що автомобільним перевізником був ФОП ОСОБА_3 . Проте оборотно-сальдові відомості за 2023 рік свідчать про те, що ТОВ «Аграрна компанія «Форвард» не перебувала у господарських відносинах з ФОП ОСОБА_3 (а.с.23-30, 144-147).

Отже, суд першої інстанції правильно зазначив, що вказані обставини свідчать про те, що товарно-транспортна накладна №507624 від 20 грудня 2023 року складена з істотними порушеннями вимог, передбачених розділом 11 «Правила оформлення документів на перевезення» Правил №363, та спростовують достовірність товарно-транспортної накладної в частині інформації про те, що вантажовідправником кукурудзи була ТОВ «Аграрна компанія «Форвард», керівником якої є ОСОБА_1 .

Щодо відтиску печатки цього аграрного підприємства на товарно-транспортній накладній, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий відтиск не є достатнім доказом для підтвердження означеної обставини, оскільки чинним законодавством України печатка, на відміну від підпису уповноваженої особи, не є обов`язковим реквізитом ТТН.

Окрім того, форма ТТН наводиться у Додатку 7 до Правил №363. Наказом Міністерства інфраструктури України «Про внесення змін до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» №368 від 10.08.2018, який набрав чинності 25.09.2018, у додатках 7, 8 до Правил слово «печатка» виключено.

Отже, починаючи з 25.09.2018 печатка не є реквізитом товарно-транспортної накладної.

Наказом Міністерства інфраструктури України «Про затвердження Змін до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» №413 від 03.06.2019, який набрав чинності 12.07.2019, у новій редакції викладено главу 11 Правил, пунктом 11.3. якої встановлено, що товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарнотранспортної накладної підписом.

Тож, саме підпис вантажовідправника, а не печатка, наділяє ТТН юридичною силою та засвідчує додержання вимог щодо письмової форми її оформлення.

Колегія суддів наголошує, що у силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до приписів ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини , на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач всупереч ч. 2 ст.77 КАС України не подав жодного іншого доказу (окрім відтиску печатки на ТТН) на підтвердження того, що товарно-транспортна накладна №507624 від 20 грудня 2023 року складена саме ТОВ «Аграрна компанія «Форвард». Тому, в діях ОСОБА_1 , як керівника вказаного підприємства, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.132-2 КУпАП.

Колегія суддів не враховує правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 23.07.2019 у справі №918/780/18, від 24.02.2021 у справі №926/2308/19 щодо відтиску печатки як належного доказу, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі, оскільки відповідні висновки Суду викладені під час розгляду господарських спорів.

Що стосується доводів апелянта про те, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що позивач не вживав жодних дій щодо встановлення факту та причин вибуття печатки з володіння ТОВ "Аграрна компанія ФОРВАРД", то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки предметом спору у цій справі є правомірність прийняття спірної постанови, а не спір щодо неправомірно вибуття печатки з володіння Товариства.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна