Справа № 500/5784/24
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

Справа №500/5784/24

30 вересня 2024 рокум. Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Мартиць О.І., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Головного управління капітальних вкладень Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та поновлення на посаді

ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2024 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління капітальних вкладень Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та поновлення на посаді, в якій просить:

визнати дії посадових осіб Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України в частині що стосується звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу контролю за використанням земель оборони управління обліку, землеустрою та використання земель оборони Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України на підставі пункту 3 статті 86 Закону України "Про державну службу" та пункту 3 статті 36 КЗпП України (у зв`язку з прийняттям на військову службу) неправомірними,

визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 06.02.2020 №36 відповідно до якого ОСОБА_1 припинено державну служу та звільнено з посади головного спеціаліста відділу контролю за використанням земель оборони управління обліку, землеустрою та використання земель оборони Головного КЕУ ЗС України на підставі пункту 3 статті 86 Закону України "Про державну службу" та пункту 3 статті 36 КЗпП України (у зв`язку з прийняттям на військову службу),

зобов`язати Головне управління капітальних вкладень Міністерства оборони України поновити ОСОБА_1 на роботі шляхом призначення на рівнозначну посаду, з якої було незаконно звільнено та прийняти відповідне рішення,

стягнути з Головного управління капітальних вкладень Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 873624,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 10.01.2018 позивач працював в Міністерстві оборони України, а саме в Головному квартирно-експлуатаційному управлінні Збройних Сил України (скорочено - Головне КЕУ ЗС України) на різних посадах державної служби, які належать до категорії - "В".

Відповідно до наказу директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 29.01.2020 №17 його прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та призначено на посаду офіцера юридичної групи Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління (далі також - ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Відповідно до пункту 2 наказу начальника Головного КЕУ ЗС України від 06.02.2020 №36 позивачу припинено державну служу та звільнено з посади головного спеціаліста відділу контролю за використанням земель оборони управління обліку, землеустрою та використання земель оборони Головного КЕУ ЗС України на підставі пункту 3 статті 86 Закону України "Про державну службу" та пункту 3 статті 36 КЗпП України (у зв`язку з прийняттям на військову службу).

Позивач заяву про звільнення не подавав, з наказом про звільнення не був ознайомлений, що підтверджується архівною довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 02.09.2024 №179/1/8677.

Відповідно до припису ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.02.2020 №3/171 він 07.02.2020 вибув, а 10.02.2020 прибув в розпорядження начальника Західного ТКЕУ.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.02.2020 №23 його зараховано до списків особового складу Західного ТКЕУ.

Захист від незаконного звільнення гарантований статтею 43 Конституції України.

З посиланням на норми чинного законодавства та практику Верховного Суду вказує, що звільнення працівника на підставі частини 3 статті 36 КЗпП не допускається ні за яких обставин, оскільки вона містить застереження та прямо вказує, що на час дії особливого періоду гарантії передбачені статтею 119 КЗпП є обов`язковими.

У відповідності до вимог пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Розглянувши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог КАС України, у зв`язку з чим вона має бути залишена без руху з таких підстав.

Так згідно з абзацом 1 частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Однак, приписами частини першої статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або ж іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. (частина п`ята статті 122 КАС України)

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спірних правовідносин у даній справі є незгода позивача із звільненням з посади головного спеціаліста відділу контролю за використанням земель оборони управління обліку, землеустрою та використання земель оборони Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України на підставі пункту 3 статті 86 Закону України "Про державну службу" та пункту 3 статті 36 КЗпП України (у зв`язку з прийняттям на військову службу) згідно пункту 2 наказу начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 06.02.2020 №36.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, судом з`ясовано, що вона не відповідає вимогам КАС України, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду у справах щодо проходження публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до пункту 17 статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Так, в прохальній частині позовної заяви позивач просить визнати поважними причини пропуску строків звернення до суду та поновити ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду за вирішенням трудового спору.

В обґрунтування поважності причин пропуску зазначає, що звільнення позивача було здійснено за ініціативи роботодавця, заяви про звільнення зі сторони позивача не було

Позивача не ознайомлювали з наказом про звільнення, останній звернувся з листом до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України з проханням надати йому копію наказу про звільнення, заяву на звільнення та інші документи.

Вказану архівну довідку позивач отримав 20.09.2024 засобами поштового зв`язку, а тому строки встановлені частиною п`ятою статті 122 КАС України та статтею 233 КЗпП повинні відраховуватися з 20.09.2024.

Крім того з 07.02.2020 позивач проходить військову службу у Збройних Силах України, специфіка якої зумовлена особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод.

Надаючи оцінку поважності причинам пропуску звернення позивача до адміністративного суду із заявленими позовними вимогами суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 19.10.2023 у справі №120/8008/22 вказав, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з підготовкою до звернення до суду тощо. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Першочергово слід зазначити, що частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме: з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 21.02.2020 у справі №340/1019/19 вказала на те, що поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Окрім того, варто акцентувати, що Верховний Суд у постанові від 17.12.2021 у справі №640/16928/21 дійшов правового висновку про те, що вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не ставиться в залежність від "порядку" отримання наказу (особисто, через адвоката, тощо), а вирішується з огляду на факт, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. При цьому, триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Як слідує із змісту позовної заяви, позивач оскаржує у межах заявлених позовних вимог пункт 2 наказу про його звільнення №36 від 06.02.2020. При цьому, суд звертає увагу на те, що такий наказ прийнято на підставі заяви ОСОБА_1 , та 10.02.2020 в книзі обліку та руху трудових книжок ГКЕУ ЗСУ значиться підпис отримувача.

Таким чином суд робить висновок про те, що позивач перебуваючи на публічній службі, несення якої вимагає дотримання встановленого режиму праці та виконання службових (посадових) обов`язків не міг не помітити факту його звільнення після отримання трудової книжки.

Частинами першою та другою статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Суд також враховує, що пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Водночас, як вже було зазначено неодноразово судом, частина п`ята статті 122 КАС України передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, який є спеціальним.

Відтак, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин повинен застосовуватись саме місячний строк звернення до суду, який передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України, та який не був дотриманий позивачем.

Суд зазначає, що позивач не надав доказів неможливості своєчасного звернення з позовом до суду.

Відтак, викладені позивачем доводи не доводять підстав поважності пропуску строку звернення до суду більш як на чотири роки та вісім місяців.

Таким чином, позивач так і не навів достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду, які б завадили йому звернутися з цим позовом протягом встановленого для цього законом строку, а тому наведені позивачем обставини суд визнає недостатніми для висновку про те, що позивач своєчасно звернувся до суду.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно - правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

За сформульованим Верховним Судом у постанові від 19.12.2022 у справі №420/13281/20 правовим висновком саме позивач повинен довести дотримання строку звернення до суду, приєднавши до матеріалів позову докази або дотримання строку на звернення до суду або пропуску строку на звернення до суду з поважних причин.

Однак, будь-яких інших належних та допустимих доказів неможливості звернутись до суду за захистом порушеного права у строк, визначений чинним законодавством України, позивачем не надано.

З огляду на вищевикладене, зазначені позивачем підстави поважності причин пропуску строку на звернення до суду не можуть бути визнані судом поважними.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до якої, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина перша та друга статті 123 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам, процесуального законодавства, тому її слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вказаних недоліків.

Отже, позивачу відповідно до статті 123 КАС України необхідно звернутися до суду з обґрунтованою заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду з такими позовними вимогами, зазначивши інші поважні причини з підтвердженням їх відповідними доказами, які перешкоджали вчасно звернутися до суду із даним позовом.

З урахуванням зазначеного, керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 256, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління капітальних вкладень Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та поновлення на посаді залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання необхідних документів на адресу суду: 46021 м.Тернопіль, вул. Грушевського, 6.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення зазначених недоліків у встановлений судом строк, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС позовна заява буде повернута останньому.

Копію ухвали направити позивачу.

Роз`яснити учасникам справи, що адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Оскарження ухвали окремо від рішення суду не допускається. Заперечення на ухвалу може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Мартиць О.І.