Справа № 440/18073/23
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 вересня 2024 року

м. Київ

справа №440/18073/23

адміністративне провадження № К/990/36164/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,

перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року та ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі №440/18073/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у період з 29 лютого 2020 року по 07 листопада 2023 року (1348 днів), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 №100;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у період з 29 лютого 2020 року по 07 листопада 2023 року (1348 днів) у сумі 525324,91 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки сплати належних при звільненні сум;

- стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки сплати належних при звільненні сум у розмірі 164500,08 грн;

- у задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2024 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року залишено без руху. Встановлено десятиденний строк із дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду документу про сплату судового збору.

28 червня 2024 року відповідач звернувся до суду клопотанням про звільнення від сплати судового збору, у зв`язку з відсутністю коштів на рахунку військової частини НОМЕР_1 для сплати судового збору.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2024 року відмовлено військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору; апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року повернуто особі, яка її подала.

23 вересня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року та ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі №440/18073/23.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов таких висновків.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 333 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи те, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року не переглядалося судом апеляційної інстанції у відкритті касаційного провадження в частині його оскарження необхідно відмовити.

Щодо оскарження ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі №440/18073/23 слід зазначити таке.

Частиною третьою статті 328 КАС України встановлено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, про повернення апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції, якою повернуто апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, не відноситься до ухвал, якими закінчено розгляд справи.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ухвалою суду від 19 червня 2024 року апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року була залишена без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 296 КАС України та скаржнику надано строк на їх виправлення протягом десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали. У встановлений судом строк скаржник не усунув недоліків апеляційної скарги, доказів сплати судового збору не надав, натомість звернувся з клопотанням про відстрочення сплати судового збору.

Стаття 133 КАС України передбачає можливість зменшення розміру належних до оплати судових витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково, чи відстрочення або розстрочення сплати судових витрат на визначений строк. Водночас, у розумінні приписів статті 8 Закону України № 3674-VІ, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин. При цьому, з урахуванням вимог статті 133 КАС України, суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 8 Закону України № 3674-VІ з власної ініціативи. Отже, саме скаржник має звернутися до Суду і довести існування фінансових труднощів та гарантувати сплату коштів у майбутньому.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про відстрочення судового збору, Другий апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 04 липня 2024 року зазначив, що відстрочення сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, а обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації та відсутністю у неї коштів, призначених для сплати судового збору, не звільняють державний орган від обов`язку своєчасної його сплати.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 не надано жодних доказів, які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій, спрямованих на отримання достатнього фінансування для сплати судового збору.

З огляду на зазначене та враховуючи, що скаржником не надано суду апеляційної інстанції жодних належних доказів на обґрунтування обставин, що унеможливлюють сплату судового збору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання про відстрочення сплати судового збору у цій справі є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Отже, оскільки апелянт не усунув недоліків апеляційної скарги, яку залишено без руху у вставлений судом строк, суд апеляційної інстанції, керуючись приписами частини другої статті 298 та пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України, вирішив повернути апеляційну скаргу заявникові.

Стаття 44 КАС України передбачає, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою виконання процесуального обов`язку сплати судового збору особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Це стосується і суб`єктів владних повноважень, які фінансуються з Державного бюджету України, зокрема, в частині видатків на оплату судового збору, а тому держава повинна створити належні фінансові можливості і заздалегідь передбачити відповідні кошти на вказані цілі у кошторисах установ. Відсутність бюджетного асигнування не є підставою для невиконання скаржником свого обов`язку щодо сплати судового збору.

Отже, доводи скаржника не свідчать про неможливість сплатити судовий збір і не є підставою для відстрочення сплати суми судового збору.

Відповідно до вимог частини другої статті 298 КАС України та частини другої 169 КАС України строк усунення недоліків апеляційної скарги не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

У встановлений процесуальним законодавством та судом строк, апелянтом не було виконано вимог ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2024 року та не усунуто недоліків апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, правильно застосував норми процесуального права, а саме: частини другої статті 298 КАС України, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, водночас, відповідно до частини другої статті 333 КАС України, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Мотиви, наведені в оскаржуваному судовому рішенні, та обставини, на які посилається заявник, на обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не викликають сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі.

За таких обставин у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі №440/18073/23 необхідно відмовити.

З урахуванням викладеного, клопотання про звільнення від сплати судового не підлягає вирішенню.

Керуючись статтями 248, 328, частиною другою статті 329 та статтею 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року та ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі №440/18073/23.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: Судді:О.Р. Радишевська О.В. Кашпур С.А. Уханенко