Справа № 940/1030/24
Суддя: Мандзюк С. В.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

30.09.2024 Провадження по справі № 2-а/940/11/24
Справа № 940/1030/24
РІШЕННЯ

Іменем України

30 вересня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судового засідання Мудрик Н.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Тетієві Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Київській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії БАД № 997470 від 10.08.2024 року винесену поліцейським офіцером громади СВГ ВП № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області Мишкой А.О. про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень передбачених ч. 1 ст. 121-3 та ч. 2 ст. 122 КУпАП, закрити провадження у справі та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 10.08.2024 року поліцейським офіцером громади СВГ ВП № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області Мишкой А.О., винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 997470, зі змісту якої вбачається, що 10.08.2024 року о 23 год. 50 хв. в с. Теліженці по вул. Центральна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21011, державний номерний знак НОМЕР_1 , який при зміні напрямку руху не увімкнув світловий покажчик повороту та в темну пору доби на транспортному засобі був не освітлений задній державний номерний знак, чим порушив п.п. 2.9 в та 9.2 б ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 та ч. 2 ст. 122 КУпАП. Відповідно до зазначеної постанови прийнято рішення про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 грн. Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена протиправно та підлягає скасуванню, оскільки у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Також позивач зазначив, що працівник поліції при винесенні постанови не врахував його заперечення щодо факту керуванням ним транспортним засобом, а винесення постанови взагалі відбулось без участі позивача. Таким чином, позивач вважає, що жодних правопорушень він не вчиняв.

За таких обставин, позивач просить скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 26.08.2024 року відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

05.09.2024 року від представника відповідача Головного управління національної поліції у Київській області Чубинського В.С. через електронний суд надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що твердження позивача є хибними, позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, оскільки позивач 10.08.2024 року керував транспортним засобом ВАЗ 21011, державний номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не ввімкнув світловий покажчик повороту, а також на транспортному засобі, в темну пору доби не був освітлений номерний знак, чим порушив п.п. 2.9 в та 9.2 б ПДР України. Разом з тим, на спростування тверджень позивача про те, що він не керував транспортним засобом та що винесення постанови відбулось без його участі, представником відповідача надано пояснення поліцейського офіцера громади СВГ ВП № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області Мишкоя А.О. та відеозапис з портативного відеореєстратора (а. с. 28-44).

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 10.08.2024 року поліцейським офіцером громади СВГ ВП № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області Мишкой А.О., винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 997470, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121-3 та ч. 2 ст. 122 КУпАП із застосуванням штрафу у розмірі 1190 гривень, у якій зазначено, що 10.08.2024 року о 23 год. 50 хв. в с. Теліженці по вул. Центральна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21011, державний номерний знак НОМЕР_1 , який при зміні напрямку руху не увімкнув світловий покажчик повороту та в темну пору доби на транспортному засобі був не освітлений задній державний номерний знак, чим порушив п.п. 2.9 в та 9.2 б ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 та ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з підпунктом «в» пункту 2.9 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до підпункту «б» пункту 9.2 ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Диспозиція ч. 1 ст. 121-3 КУпАП передбачає відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено судом, позивачем на підтвердження неправомірності оскаржуваної постанови не надано жодних доказів.

Натомість, на підтвердження вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 123-1 та ч. 2 ст. 122 КУпАП, представником відповідача надано до суду через електронний суд відеозапис події з портативного відеореєстратора.

Судом було досліджено наданий відеозапис, з якого вбачається, що 10.08.2024 року о 23 год. 58 хв. в с. Теліженці по вул. Центральна, під час зупинки транспортного засобу ВАЗ 21011, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було повідомлено про винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень передбачених ч. 1 ст. 121-3 та ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 гривень. Жодних заперечень ОСОБА_1 під час складення постанови не надавав.

Отже, цим відеозаписом спростовуються посилання позивача на той факт, що він не керував транспортним засобом, таким чином не порушував ПДР та відповідно не вчиняв адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 123-1 та ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Досліджений відеозапис, як доказ, суд бере до уваги, так як він містить інформацію щодо предмета доказування та одержаний в порядку встановленому законом.

Отже, наданий відповідачем відеозапис є допустимим доказом у справі. Разом з тим, суд вважає оскаржувану постанову, яка надана позивачем до позову та відеозапис наданий стороною відповідача належними та достовірними доказами для прийняття рішення у справі.

Інші доводи, зазначені ОСОБА_1 у позові, суд вважає його позицією захисту з метою уникнення відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Визначений правовою нормою ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі № 520/2261/19.

З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 997470 від 10.08.2024 року винесена з дотриманням норм чинного законодавства, стягнення застосовано без порушень, в межах санкцій ч. 1 ст. 123-1 та ч. 2 ст. 122 КУпАП, за якими позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Більш того, доказів, які мали б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем надано не було і судом таких обставин не встановлено.

З огляду на вищезазначене, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Враховуючи, що підстави для задоволення позову відсутні, тому понесені судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, покладаються на позивача.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Керуючись статтями 7, 9, 126, 245, 251, 268, 280, 283 КУпАП, статтями 73, 77, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Київській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя С.В. МАНДЗЮК