Справа № 480/2354/24
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 жовтня 2024 року Справа № 480/2354/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гелети С.М., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, і просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 159707,56 грн;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 159707,56 грн. та суму будь-якого податку, який може бути нарахований на дану суму.
Як зазначає позивач в адміністративному позові рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у справі №480/9712/21, крім іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.12.2019 року на підставі наданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання по Сумській області Міністерства внутрішніх справ України оновленої довідки від 10.09.2021 року №33/39-2348 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.
ГУ ПФУ в Сумській області на виконання рішення суду від 22.11.2021 у справі №480/9712/21, у січні 2022 року відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019. При цьому сума несплаченої пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 становить 159707,56 грн, яка на даний час позивачу не виплачена..
На даний час в межах справи № 480/9712/21 судом встановлено судовий контроль за виконанням рішення суду від 22.11.2021, але відповідач відмовляється виконувати судове рішення, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, але даний нормативний акт не може змінювати принцип обов`язковості судових рішень, не може застосовуватися з метою визначення способу та порядку виплати пенсії, що перераховані особам, на підставі судових рішень, що набрало законної сили.
Невиконання рішення суду є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, а тому належним захистом порушеного права позивача є стягнення з ГУ ПФУ в Сумській області заборгованості по виплаті пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 159707,56 грн.
Зазначене свідчить про те, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 159707,56 грн.
Від позивача надійшли додаткові пояснення в яких позивач в обґрунтування заявлених вимог додатково зазначає, що просить суд стягнути з відповідача не виплачену пенсію в розмірі 159707,56 грн., а якщо з даної суми буде стягнено податок (на доходи фізичних осіб чи ін.), що зменшить розмір виплаченої заборгованості, просить суд стягнути з відповідача компенсацію стягненого податку. В разі якщо виплата заборгованості буде здійснена в розмірі 159707,56 грн. компенсувати нічого не потрібно.
Також позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 159707,56 грн. Позовні вимоги вказують, що позивачем оспорюється у межах даної справи бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, що була вчинена відповідачем на виконання судового рішення по справі №480/9712/21 в частині невиплати позивачу суми заборгованості з виплати пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 у сумі 159707,56 грн.
Зазначає, що національні суди вже вирішували подібні справи, тому вимоги позивача ґрунтуються також і на судовій практиці. Зазначає, що не може в країні, де визнається та діє принцип верховенства права, бути такої ситуації, коли роками не виконується судове рішення.
Від відповідача письмового відзиву на позов надано не було, про розгляд справи повідомлений належним чином, надано відповідні документи з пенсійної справи позивача.
Ухвалою суду від 21.08.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб, витребувано у позивача та відповідача додаткові документи та письмові пояснення.
Враховуючи те, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2024 ухвалу Сумського окружного адміністративного суду по даній справі від 28.03.2024 про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України скасовано, справу направлено до суду для продовження розгляду з тих підстав, що вимоги позивача у межах цієї позовної заяви, можуть бути заявлені позивачем окремим адміністративним позовом та повинні оцінюватися судами на предмет їх обґрунтованості, а суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження, розгляд заявлених вимог позивача судом вирішуються по суті.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Також позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що ГУ ПФУ в Сумській області на виконання рішення суду від 22.11.2021 у справі №480/9712/21, у січні 2022 року відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019, при цьому сума несплаченої пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 становить 159707,56 грн, яка на даний час позивачу не виплачена.
Представником відповідача надано суду до матеріалів справи витяг з розрахунку на доплату пенсії позивача після перерахунку пенсії на підставі судового рішення №480/9712/21, відповідно до якого розмір перерахованої пенсії з грудня 2019 року по січень 2022 року становить 159707,56 грн.
В поданій заяві представник виконавчої служби просив встановити порядок виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 по справі № 480/9712/21 про зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.12.2019 року на підставі наданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання по Сумській області" Міністерства внутрішніх справ України оновленої довідки від 10.09.2021 року №33/39-2348 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум, визначивши, що з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 стягнути перераховані кошти з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 159707,56 грн., без застосування механізму виплати перерахованої пенсії, визначеного постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2020 рік від 24.01.2020 № 22.
Заява Відділом примусового виконання рішень управління забезпечення державної виконавчої служби у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) обґрунтовувалася тим, що згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 23.02.2022 встановлено, що на виконання рішення суду у січні поточного року позивачу здійснено перерахунок пенсії. Сума перерахованих коштів за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 становить 159 707,56 грн. Виплата нарахованих коштів буде забезпечена у разі їх надходження з Пенсійного фонду України до головного управління на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Такі обставини позбавляють державного виконавця можливості виконати рішення суду без участі боржника.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі № 480/9712/21, а відтак заява Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення державної виконавчої служби у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) задоволенню не підлягає.
В ухвалі від 23.09.2024 по справі №480/9712/21 судом зазначено, що ухвалами Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2022, від 09.03.2023, від 19.06.2023, від 18.09.2023, від 19.12.2023, від 19.03.2024, від 20.06.2024 відмовлялося ГУ ПФУ в Сумській області у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про виконання судового рішення від 22.11.2021 у справі № 480/9712/21.
Позивач в адміністративному позові та додаткових поясненнях зазначає, що ГУ ПФУ в Сумській області відмовляється виконувати судове рішення по справі №480/9712/21, а тому належним захистом порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 159707,56 грн. та стягнення з ГУ ПФУ в Сумській області заборгованості по виплаті пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 159707,56 грн., у зв`язку із чим позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Частинами другою та четвертою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з положеннями частин першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Ці норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Позивач у додаткових поясненнях від 13.09.2024 зазначає, що в межах даної справи оспорюється бездіяльність відповідача, що вчинена відповідачем на виконання судового рішення по справі № 480/9712/21 в частині невиплати позивачу заборгованості з виплати пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 159707,56 грн., яку і просить позивач стягнути в межах даної справи.
Таким чином зазначені вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення по справі у іншій справі № 480/9712/21, а тому позивач, має встановлене процесуальним законом право в порядку статті 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
З урахуванням того, що питання виплати позивачу недоплаченої пенсії охоплюється рішенням суду у справі № 480/9712/21 в частині невиплати позивачу заборгованості з виплати пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 159707,56 грн., та належить до предмета їх виконання, заявлені у цій справі позов в частині вимог про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 159707,56 грн. та стягнення 159707,56 грн. з ГУ ПФУ в Сумській області фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання ГУ ПФУ в Сумській області рішення суду в іншій справі, що набрало законної сили.
Стосовно посилання позивача на врахування висновків Одеського окружного адміністративного суду в рішенні від 26.12.2019 по подібній справі №420/4063/19, суд зазначає, що відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом під час розгляду заявлених позовних вимог не може не бути врахована правова позиція Верховного Суду із аналогічними підставами звернення позивачів до суду.
В даному випадку, як свідчить стала судова практика Верховного Суду, в прийнятих судових рішеннях Верховний Суд неодноразово зауважував, що у разі незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю, вчиненими відповідачем на виконання судового рішення позивачі можуть скористатися процесуальним механізмом судового контролю та звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а не подавати новий адміністративний позов.
Саме відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що вищезазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в такій справі.
Наведені спеціальні норми Кодексу адміністративного судочинства України, спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення, а тому виключається можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Суд враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.
Аналогічний підхід застосував Верховний Суд під час вирішення справ №170/167/17 (постанова від 16 грудня 2021 року), № 400/822/20 (постанова від 31 січня 2022 року), № 233/3744/17 (постанова від 20 квітня 2022 року), №818/1346/16 (постанова від 30 червня 2022 року), та № 160/2888/23 (постанова від 18 січня 2024 року)
Стосовно посилання позивача на те, що належний спосіб захисту порушеного права позивача на отримання нарахованих, але невиплачених в межах справи №480/9712/21 суми пенсії в розмір 159707,56 грн., є саме шляхом стягнення з ГУ ПФУ в Сумській області суми 159707,56 грн., суд зазначає наступне.
Верховним Судом зазначено наступне. «Водночас звертаючись із окремим позовом про стягнення з відповідача заборгованості з довічного грошового утримання судді у відставці за період з 19.02.2020 по 31.01.2021 в розмірі 548 948,17 грн, нарахованої на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 у справі №580/1797/20, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2020, позивачка фактично намагається стягнути нараховану на підставі цих судових рішень суму довічного грошового утримання судді у відставці, без врахування висновків Верховного Суду від 23.06.2022.
Натомість у межах спірних правовідносин, новий спір між позивачкою та ГУПФУ у Черкаській області не виник.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.
Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення».
Крім того, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, забезпечується за рахунок коштів державного бюджету.
Позивач отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Таким чином пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2019, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019, позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням їх виплати у сумі 18005,62 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Верховним Судом у постанові від 30.09.2019 по справі №440/85/19 адміністративне провадження №К/9901/19550/19 було зазначено, що «джерелом виплати позивачу суми компенсації втрати часини доходів громадян, яку нараховано в межах іншої справи, але яка залишилася невиплаченою, є кошти Державного бюджету України. З огляду на це, висновок судів першої та апеляційної інстанції про те, що компенсацію слід стягнути саме за рахунок коштів Пенсійного фонду України є помилковим.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 30.09.2019 по справі №440/85/19 також зазначено про врахування висновків Великої Палати Верховного Суду розглядала подібну справу (№ 452/3296/16-ц). У цій справі позивач просив стягнути з відповідача невиплачену пенсію. Як на підставу своїх позовних вимог позивач відповідно до ст. 1166 ЦК України посилався на заподіяну відповідачем майнову шкоду, яка полягає у невиплаті пенсії на виконання рішення суду.

У постанові від 16.01.2019 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому несплачена позивачеві сума пенсії, що підлягає стягненню на його користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою в розумінні статті 1166 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті в порядку виконання постанови суду, відтак зазначені норми права не застосовуються до спірних правовідносин».

В межах даної справи позивачем заявлено вимоги, які фактично стосуються невиплати позивачу суми перерахованої при виконанні судового рішення по справі № 480/9712/21.

Спору щодо періоду (з 01.12.2019 до 31.01.2022) та суми (159707,56 грн.) перерахованої на виконання судового рішення пенсії між сторонами немає.

Проте, виплату пенсії в сумі 159707,56 грн. по справі № 480/9712/21 відповідачем не проведено.

У межах спірних правовідносин, новий спір між позивачем та ГУПФУ у Сумській області стосовно періоду з 01.12.2019 до 31.01.2022 на суми 159707,56 грн. не виник.

Як зазначено вище, в межах справи №480/9712/21 судом встановлено судовий контроль, судом не встановлено факт виконання у повному обсязі судового рішення, відсутні докази виплати позивачу перерахованої з 01.12.2019 по 31.01.2022 пенсії в розмірі 159707,56 грн., триває судовий контроль, ГУ ПФУ в Сумській області встановлено новий строк для надання суду звіту про виконання судового рішення по справі №480/9712/21.

Із врахуванням вищезазначених висновків Верховного Суду, в межах даної справи у суду відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 159707,56 грн та стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 159707,56 грн., яка нарахована, але невиплачена, при виконанні судового рішення по справі № 480/9712/21.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 159707,56 грн. та суму будь-якого податку, який може бути нарахований на дану суму, суд відмовляє у задоволенні зазначених вимог враховуючи наступне.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (стаття 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Матеріалами справи не підтверджується взагалі нарахування відповідачем будь-якого податку, чи утримання з позивача суми податку, на суму невиплаченої в межах справи №480/9712/21 суми пенсії в розмірі 159707,56 грн.

В письмових поясненнях позивач зазначає вимоги під умовою, а саме зазначає, що «якщо під час виплати суми 159707,56 грн. буде стягнуто податок (на доходи фізичних осіб чи ін..), що зменшить розмір виплаченої заборгованості, то позивач просить стягнути компенсацію стягненого податку», що не може бути визнано судом правомірним та обґрунтованим.

Так, позивач зазначає, що «в разі, якщо виплата заборгованості буде здійснені в розмірі 159707,56 грн., позивачу не потрібно буде нічого компенсувати».

Доказів виконання судового рішення по справі №480/9712/21 матеріали справи не містять, не встановлено судом і в межах справи № 480/9712/21 про що свідчать ухвали суду в яких зазначається про ненадання відповідачем доказів виконання судового рішення в частині виплати позивачу суми перерахованої пенсії, що становить 159707,56 грн.

Доказів утримання з позивача будь-якого податку, який не нарахований та не утриманий з позивача, матеріалами справи не підтверджується.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що право позивача на виплату перерахованої, але невиплаченої суми пенсії за період з 01.12.2019 до 31.01.2022 на суму 159707,56 грн. захищено в судовому порядку в межах справи №480/9712/21, заявлені вимоги стосується стадії виконання судового рішення в частині виплати ОСОБА_1 пенсії відповідно до статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Сумській області» від 10.09.2021 року № 33/39-2348, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01.12.2019 року. На даний час триває судовий контроль за виконанням судового рішення в частині виплати позивачу суми 159707,56 грн., нарахованої за період з 01.12.2019 по 31.01.2022.

Питання виплати позивачу недоплаченої пенсії в сумі 159707,56 грн. охоплюється рішенням суду у справі №480/9712/21 та належить до предмета його виконання, заявлений у цій справі позов в частині вимог про бездіяльності щодо невиплати суми 159707,56 грн. та стягнення такої суми з відповідача, фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішень суду в іншій справі, що набрали законної сили, та у випадку встановлення неналежності їх виконання повторно зобов`язати відповідача вчинити тотожні дії, зокрема повторно виплатити на користь позивача суму 159707,56 грн. в межах даної справи.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2024 по справі № 440/6576/24.

Вимоги щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 суму будь-якого податку, який може бути нарахований на заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 159707,56 грн. задоволенню не підлягають, оскільки доказів нарахування відповідачем будь-якого податку на суму 159707,56 грн. матеріалами справи не підтверджуються, як не підтверджується утримання відповідачем з позивача будь-якого податку з нарахованої, але невиплаченої позивачу суми 159707,56 грн.

Враховуючи вищезазначене, враховуючи вищезазначену практику Верховного Суду, суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 159707,56 грн, стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.12.2019 по 31.01.2022 в сумі 159707,56 грн. та суму будь-якого податку, який може бути нарахований на дану суму відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета