Справа № 280/6280/23
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 вересня 2024 року о 16 год. 10 хв.Справа № 280/6280/23 ПР/280/13/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Чернової Ж.М.,

за участю секретаря судового засідання Юхименка Г.В.,

представника позивача Горобієвського С.О.,

представника відповідача Кравченка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування індивідуального акту суб`єкта владних повноважень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

08.08.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області М.Лушпієнка від 18.05.2022 № 406 «Про застосування дисциплінарного стягення» в частині звільнення старшого інспектора-чергового чергової частини відділу поліціі Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції;

визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області М.Лушпієнка №535 о/с від 23.05.2022 «По особовому складу» в частині реалізації дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України щодо старшого інспектора-чергового чергової частини відділу поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_1 ;

поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора чергового чергової частини відділу поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24 травня 2022 року до поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем при накладенні дисциплінарного стягнення не було дотримано вимог Закону України «Про Національну поліцію» та порушені норми Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а фактичний виклад обставин щодо подій, на які є посилання в наказі №406, не відповідають дійсності. Також, звільнення зі служби за наказом №535 о/с здійснено на підставі документа, який складено вже після накладення дисциплінарного стягнення. Позивач звертає увагу, що наказ ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 №282 ОСОБА_1 не доводився у встановленому порядку і про його існування йому стало відомо вже під час проведення службового розслідування. Стверджує, що до нього не надходило жодних письмових чи усних наказів організаційно-розпорядчих документів, телефонограм чи повідомлень будь-якими каналами зв`язку від керівництва, наказів чи інструкцій щодо вчинення конкретних дій, явки чи перебування у конкретному місці, слідчому відділі поліції, встановлення обмежень чи заборон. Крім того, відповідачем не проведено належного службового розслідування. ОСОБА_1 вважає що він не порушував Присягу українському народові, відповідно звинувачення поліцейського є безпідставними, а навпаки через дотримування патріотичної позиції на тимчасово окупованій території був підданий тортурам і катуванню. На думку позивача, вищезазначені обставини свідчать про протиправність його звільнення та є підставами для задоволення позовних вимог.

30.08.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позов. У відзиві відповідач заперечив проти задоволення вимог з посиланням на те, що підставою для звільнення позивача визначено п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якого поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисціплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Відповідно до матеріалів службового розлідування, 18.04.2022 до керівництва ГУНП в Запорізькій області надійшов рапорт заступника начальника Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області полковника ОСОБА_2 , у якому зазначено, що станом на 16.04.2022 у порушення вимог пп.3,5 вказаного наказу до м.Запоріжжя з території Мелітопольського району Запорізької області, яка є захопленою окупаційними військами рф, для несення служби не прибули та на облік у ГУНП в Запорізькій області не стали наступні поліцейські, зокрема, дізнавач сектору дізнання Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_1 18.04.2022 ГУНП в Запорізькій області видан наказ №315 «Про призначення службого розслідування та утворення дисциплінарної комісії». Відповідно до наказу ГУНП в Запорізькій області від 02.05.2022 №349 строки службого розслідування продовжено. 17.05.2022 складено висновок службового розслідування, проведеного за відомостями, викладеними у рапорті начальника Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області полковника ОСОБА_2 18.05.2022 ГУНП в Запорізькій області видано наказ №406 «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким до капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягення у виді звільнення зі служби в поліції. 23.05.2022 відповідачем видано наказ №535 о/с «По особовому складу», відповідно до якого наказано звільнити зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» позивача з 23.05.2022. Підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення стало неприбуття позивача до м.Запоріжжя, яке з 04.04.2022 наказом ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 №282 визначено місцем служби (роботи) позивача та не постановці на облік у ГУНП в Запорізькій області протягом доби з моменту прибуття. Таким чином, неприбуття до служби, призвели до грубих порушень з боку позивача Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018, Наказу №190 від 10.03.2022, та відповідно застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. З урахуванням викладених обставин, вважає спірні накази законними та обґрунтованими, а позовні вимоги безпідставними. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою судді від 14.08.2023 у справі відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 31.08.2023, крім того, в зв`язку з пропуском строку звернення до суду, суд зазначив, що в цьому засіданні буде вирішуватитсь питання про поновлення строку звернення до суду. Ухвалою від 31.08.2023 клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду було задоволено, у задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено. В зв`язку з пропуском строку звернення до суду, позовну заяву залишено без розгляду. Постановою від 05.12.2023 апеляційну скаргу позивача було задоволено, ухвалу суду І інстанції скасовано, в зв`язку з тим, що судом не було повідомлено позивача про розгляд питання про залишення позову без розгляду, позивачу не було надано часу для подання клопотання про поновлення строку звернення до суду. Справу направлено до суду І інстанції для продовження розгляду. Ухвалою суду від 30.01.2024 було призначено підготовче засідання на 09.02.2024. Ухвалою суду від 09.02.2024 підготовче засідання відкладено до 23.02.2024 у зв`язку з необхідністю надання позивачу часу для підготовки до засідання, в якому буде розглянуто клопотання сторін стосовно пропуску строку звернення до суду. Ухвалою суду від 23.02.2024 відмовлено у поновленні строку звернення ОСОБА_1 до суду. Позовну заяву залишено без розгляду. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.05.2024 апеляційну скаргу задоволено, ухвалу суду І інстанції скасовано, справу направлено до суду І інстанції.

Ухвалою суду від 13.06.2024 призначено підготовче засідання на 23.07.2024. Судом були розглянуті клопотання сторін та ухвалою від 23.07.2024 відмовлено в задоволені зазначених клопотань, враховуючи правову позицію суду ІІ інстанції, судом було установлено, що строк звернення до суду із даною позовною заявою позивачем не пропущено. 23.07.2024 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 09.08.2024. В судовому засіданні 09.08.2024 за погодженням сторін у справі, протокольною ухвалою було закрито підготовче провадження та розпочато судовий розгляд справи по суті. Позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив. Сторони під час розгляду справи, у судовому засіданні, повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті. В подальшому судове засідання відкладено на 30.08.2024 та за клопотанням відповідача до суду викликано свідків. В судовому засіданні було заслухано свідчення лише одного із свідків, оскільки інший свідок знаходився у відпусткі, в зв`язку з чим в судовому засіданні оголошено переву. 12.09.2024 в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, судом установлені наступні обставини.

З вересня 2003 року ОСОБА_1 (позивач) проходив службу в Національній поліції України. На час спірних правовідносин, позивач знаходився на посаді старшого інспектора-чергового чергової частини відділу поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області в спеціальному званні поліції капітана поліції (008485).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що 18.04.2022 до керівництва ГУНП в Запорізькій області надійшов рапорт начальника Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області полковника поліції ОСОБА_2 складений 16.04.2022 на виконання п.6 наказу ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 №282 «Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами російської федерації, до м.Запоріжжя», у якому зазначено, що станом на 16.04.2022 у порушення вимог пунктів 3 та 5 вказаного наказу, до м.Запоріжжя з території Мелітопольського району Запорізької області, яка є захопленою окупаційними військами російської федерації, для несення служби не прибули та на облік у ГУНП в Запорізькій області не стали наступні поліцейські, зокрема, дізнавач сектору дізнання Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції поліції ОСОБА_1 . Також, 18.04.2022 ГУНП в Запорізькій області видано наказ №315 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії». Відповідно до наказу ГУНП в Запорізькій області від 02.05.2022 №349 строки службового розслідування продовжено.

17.05.2022 складено Висновок службового розслідування, проведеного за відомостями, викладеними у рапорті начальника Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області полковника поліції ОСОБА_2 . Висновками службового розслідування встановлено, що 04.04.2022 ГУНП в Запорізькій області видано наказ №282 «Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами російської федерації, до м.Запоріжжя», відповідно до пункту 3 якого наказано поліцейським, державним службовцям і працівникам (цивільному персоналу) структурних підрозділів апарату ГУНП, територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області визначених у пункті 1, 2 цього наказу прибути безпечним шляхом (в тому числі використовуючи гуманітарні конвої) до м.Запоріжжя до 15.04.2022 (включно). Відповідно до пункту 152 Висновків службового розслідування, за скоєння дисциплінарного проступку, порушення вимог частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, передбаченої статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1 та 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337- VIII, пунктів 3 та 5 наказу ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 №282 «Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами російської федерації, до м.Запоріжжя», що виразилось у неприбутті безпечним шляхом (в тому числі використовуючи гуманітарні конвої) до м.Запоріжжя, яке з 04.04.2022 наказом ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 №282 визначено місцем служби (роботи), та не постановці на облік у ГУНП в Запорізькій області протягом доби з моменту прибуття, до капітана поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора чергової частини відділу поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. 18.05.2022 ГУНП в Запорізькій області видано наказ №406 «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким до капітана поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора чергової частини відділу поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

23.05.2022 ГУНП в Запорізькій області видано наказ №535 о/с «По особовому складу», відповідно до якого наказано звільнити зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора чергової частини відділу поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області, з 23 травня 2022 року.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що сам факт не прибуття до м.Запоріжжя на виконання наказу №282 він не заперечує, проте стверджує, що про існування вказаного наказу він не знав, його належним чином не повідомляли про зобов`язання прибути до нового місця несення служби, про існування наказів щодо проведення службового розслідування стосовно нього та подальше звільнення його також не було повідомлено та не ознайомлено.

По суті здійсненого вчинку зазначає наступне. Перебуваючи в окупованому м.Мелітополі Запорізької області та зустрічаючись із колишніми працівниками Мелітопольського РУП, опосередковано через приватні розмови позивач довідався про вимогу всім поліцейським прибути до м.Запоріжжя для подальшого проходження служби. Бажаючи продовжити службу в Національній поліції України ОСОБА_1 впродовж квітня 2022 року неодноразово намагався із сім`єю виїхати з м.Мелітополя до м.Запоріжжя, однак не зміг це зробити.

Позивач є батьком 3-х малолітніх дітей (молодша дитина народилася у 2021 році), тому свій виїзд із окупованої території він повинен був зробити найбезпечнішим шляхом. Представник позивача зазначає, що в перші місяці військової агресії такого шляху не існувало, тому позивач був змушений чекати та шукати сприятливий час. Також, позивач звертає увагу, що разом з ним в місті проживали його батьки похилого віку (батько хворий), яких він не міг кинути. Позивач повідомив, що в момент перебування на окупованій території його брали у полон та намагалися змусити співпрацювати з колаборантами. Позивач зазначив, що вказані факти не було враховано при вирішенні питання щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення, чим були порушені його права. В подальшому він зі своєю сім`єю виїхав на територію рф, оскільки його донька захворіла і потрібно було проходити тривале лікування. Після того, як позивач зрозумів, що в лікарнях рф достатньої лікарської допомоги їм не нададуть, вони направилася до Швейцарії, де звернулися за допомогою та тимчасовим захистом. Позивачем в позовній заяві зазначено, що: «Безумовно зазначені події не сприяли своєчасному переїзду позивача до м.Запоріжжя для подальшого несення служби».

На територію України позивач приїхав лише 05.07.2023 та лише тимчасово. Як зазначено в постанові апеляційної інстанції, позивач дізнався про існування оскаржуваних наказів лише після їх отримання 22.07.2023, коли він звернувся за допомогою до адвоката та останнім було зроблено запит до відповідача. На теперешній час позивач знаходиться на території Швейцарії, де він та його родина отримали тимчасовий захист.

Відповідачем звернуто увагу на те, що згідно висновків службового розслідування, начальником відділу поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області полковником поліції ОСОБА_3 у мобільному застосунку Telegram у загальній групі, до якої входять всі працівники поліції відділу поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП, серед яких були наступні поліцейські: ОСОБА_4 (мобільний телефон: НОМЕР_1 ), ОСОБА_5 ( НОМЕР_2 ), ОСОБА_6 ( НОМЕР_3 ), ОСОБА_7 ( НОМЕР_4 ), ОСОБА_8 ( НОМЕР_5 ), ОСОБА_9 ( НОМЕР_6 ), ОСОБА_10 ( НОМЕР_7 ), ОСОБА_11 ( НОМЕР_8 ), ОСОБА_12 ( НОМЕР_9 ), ОСОБА_1 ( НОМЕР_10 ), ОСОБА_13 ( НОМЕР_11 ), ОСОБА_14 ( НОМЕР_12 ), ОСОБА_15 ( НОМЕР_13 ), ОСОБА_16 ( НОМЕР_14 ), ОСОБА_17 ( НОМЕР_15 ), ОСОБА_18 ( НОМЕР_16 ), ОСОБА_19 ( НОМЕР_17 ), ОСОБА_20 ( НОМЕР_18 ), ОСОБА_21 ( НОМЕР_19 ), ОСОБА_22 ( НОМЕР_20 ), ОСОБА_23 ( НОМЕР_21 ), ОСОБА_24 ( НОМЕР_22 ), направлено наказ ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 №282 та службову телеграму ГУНП в Запорізькій області від 26.03.2022 №102/01/13- 2-22 у форматі pdf, а також їх скріншоти. Опитаний у ході службового розслідування заступник начальника відділу поліції №1 (смт. Якимівка) Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області майор поліції ОСОБА_25 підтвердив факти, встановлені у ході службового розслідування, повідомивши про неодноразове доведення до особового складу вимог наказу ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 №282 та відсутність у нього інформації щодо загибелі поліцейських або перебуванні поліцейських у полоні, а також зазначив про постійне спілкування з підлеглими з приводу необхідності їх прибуття до м. Запоріжжя для несення служби. Крім того, у своїх поясненнях вказаний вище керівник повідомив дисциплінарній комісії номери мобільних телефонів своїх підлеглих, які залишились в населених пунктах Мелітопольського району Запорізької області захоплених окупаційними військами рф.

В судовому засіданні 30.08.2024 ОСОБА_25 було допитано в якості свідка. Він підтвердив факти, інформацію, про які ним було надано в рамках службового розслідування. Також зазначив, що він декілька разів зустрічався у м.Мелітополі з позивачем та в неофіційній розмові обговорювали шляхи виїзду з окупованої території. Пізніше ОСОБА_25 виїхав на підконтрольну Україні територію та повернувся до служби.

Також, в судовому засіданні 12.09.2024 було заслухано другого свідка по справі ОСОБА_26 , яка працювала на час вторгнення рф старшим інспектором з кадрового забезпечення відділу поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області, яка зазначила, що вона особисто вела переписку за допомогою мережи інтернет в загальному чаті поліцейських, який було відкрито для цих цілей, вела переписку особисто з позивачем та зазначила, що повідомляла йому про наказ №282 та про необхідність прибути до м.Запоріжжя для продовження несення служби. Також, зазначила, що це було неофіційно, оскільки в інший спосіб повідомити не було можливості, враховуючи обставини, які склалися.

ГУНП зертає увагу суду на той факт, що відповідач з незалежних від себе обставин не мав змоги виконати вимоги ч.6 ст.18 Дисциплінарного статуту, з урахуванням відсутності поштового сполучення з містом Мелітополь - місцем проживання позивача, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту оператора поштового зв`язку «Укрпошта» та зазначає, що чинне законодавство України частково не пристосоване до застосування в умовах воєнного стану, в умовах тимчасової окупації окремих територіальних одиниць тощо.

Суд повністю погоджується з позицією відповідача відносно того, що запровадження воєнного стану та наявність бойових дій на території України, дійсно створює загрозу для життя та здоров`я людей, які перебувають на території України. Проте, Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Статтею 1 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. ГУНП зазначає, що позивач на момент виникнення спірних правовідносин мав спеціальний статус працівника поліції, що додатково покладало на нього певні обмеження та обов`язки, пов`язані із проходженням служби в поліції.

Вирішуючи спір про поновлення на посаді поліцейського та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд має брати до уваги виконання чи невиконання його зобов`язань як поліцейського. Прийняте позивачем рішення відносно збереження життя та здоров`я його родини, характеризує його добрим батьком, чоловіком та сином, проте не може вплинути на виконання обов`язків як поліцейського, коли виконання його обов`язків полійцейського потребує держава. Суд вважає, що дії позивача призвели до самоусунення від виконання службових обов`язків, неможливості використання навиків та досвіду позивача на службі в умовах воєнного стану, коли існує велика потреба Батьківщини у працівниках правоохоронних органів.

Позивач станом на 24.02.2022 має стаж роботи в поліції 19 років та офіцерське звання капітана поліції, отже мав достатній професійний досвід, юридичну обізнаність, досвід правотлумачення та правозастосування, а тому був обізнаний про специфічні умови служби в поліції.

Вказана правова позиція щодо обізнаності юриста висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 по справі №9901/118/19, яка на переконання суду є релевантною до спірних правовідносин, оскільки відображає достатність професійного досвіду та вміння його застосувати. Таким чином, позивач зі стажем служби в органах внутрішніх справ України, маючи звання, до роботи в особливий період та проведення евакуаційних заходів, міг усвідомлювати необхідність подальшого виїзду з окупованої території та повинен був, за умов необізнаності про існування відповідних вказівок, вчинити дії з метою отримання таких.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту поліцейський зобов`язаний знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статут, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 « Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 люгого 2022 року на території України введено воєнний стан. Згідно з п.13 ч.4 ст.9 Закону України «Про критичну інфраструктуру», до життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України, належать, зокрема: правопорядок, здійснення правосуддя, тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Згідно з ч.2, 3 ст.24 Закону України «Про Національну поліцію» у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості. У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Таким чином, аналіз приведених норм права доводить, що працівники поліції мають спеціальний статус, і приймаючи присягу працівника поліції позивач взяв на себе підвищені вимоги, які пред`являються до працівників поліції при проходженні служби і яких вони повинні дотримуватися, де за порушення, вимог Закону №580-VIII передбачена дисциплінарна відповідальність згідно Дисциплінарного статуту. Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (4.3 ст.11 Закону). Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, заверджений Законом України від 15.03.2018 №2337-VII (надалі - Дисциплінарний статут). Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша статті 1 Дисциплінарного статуту).

Суд звертає увагу, що поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника. Також, з тексту Присяги поліцейського вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно. Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них. Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі№815/4478/16.

Відповідно до позиції, висловленій у постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №816/604/17, вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі №815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі «Звежинський проти Польщі» (заява Nє34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 у справі «Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії» (заява Nє63235/00).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що дії відповідача щодо проведення службового розслідування відносно позивача вчинені з дотриманням Дисциплінарного статуту та Порядку №893, вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, сформований в результаті цих дій висновок про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є обґрунтованим, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку. Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача став дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні професійних обов`язків, недотриманні службової дисципліни, вчинення дій, які підривають авторитет Національної поліції України, суперечить інтересам законності, компрометує звання поліцейського. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни. Вказані обставини позивачем не спростовані та не можуть вважатися припущеннями, оскільки підтверджуються наявними матеріалами службового розслідування.

Відповідно достатті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Відповідно достатті 12 Закону України «Про оборону України» участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи. Суд враховує, що Національна поліція України та її територіальні підрозділи в умовах воєнного стану разом із Збройними силами України здійснюють відсіч збройної агресії, і невиконання наказу по виїзду на підконтрольну територію держави Україна позивачем є таким, що порушує Присягу на вірність Українському народові.

Разом з тим, позивач, погодившись проходити службу в поліції, добровільно погодився на усі ризики пов`язані з проходженням такої служби, як і взяв на себе зобов`язання мужньо і вправно служити народу України, але фактично взяті на себе обов`язки не виконав. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону, що визначено ст. 65 Конституції України.

Частина 4 ст. 8 Закону України "Про Національну поліцію" визначає, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Частина 8 ст. 65 Закону визначає, що поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади. Із змісту присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції, поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України, Дисциплінарного статуту.

Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 грудня 2019 року у справа №816/70/16, від 01 квітня 2020 року у справі №806/647/15, від 21 січня 2021 року у справі №826/4681/18.

Згідно із ч.1 ст.1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків (частина 1 статті 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України).

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (частина третя статті 13 Дисциплінарного статуту).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Суд вважає, що прийнятті рішення про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції, відповідач діяв обґрунтовано, в порядку, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу від 18.05.2022 № 406 "Про застосування дисциплінарного стягнення" в частині звільнення старшого інспектора-чергового чергової частини відділу поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції та наказу від 23.05.2022 № 535 о/с "По особовому складу" в частині реалізації дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України щодо старшого інспектора-чергового чергової частини відділу поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_1 , і відповідно позивачу у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Вимоги щодо поновлення на службі та стягнення середнього заробітку не можуть бути задоволені, оскільки є похідними від перших вимог, у задоволенні яких судом відмовлено у повному обсязі.

Стосовно інших посилань сторін, то суд зазначає, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_23 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, вул.Олександра Матросова, буд.29, ) про визнання протиправним та скасування індивідуального акту суб`єкта владних повноважень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 01.10.2024.

Суддя Ж.М. Чернова