Справа № 160/20804/22
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 160/20804/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року в адміністративній справі №160/20804/22 (головуючий суддя першої інстанції Юхно І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 27.12.2022 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку його грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2018 роки та матеріальної допомоги за 2016-2018 роки;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на його користь грошову допомогу на оздоровлення за 2016-2018 роки та матеріальну допомогу за 2016-2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016 - 2018 роки та матеріальної допомоги за 2016 - 2017 роки.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016 - 2018 роки та матеріальну допомогу за 2016 - 2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Апелянт зазначає, що індексація не є складовою грошового забезпечення, а за своєю суттю є державною соціальною гарантією. Водночас, порядок нарахування та виплати матеріальної допомоги при звільненні та допомоги на оздоровлення регулюється Інструкцією №260. Скаржник зазначає, що будь-яких протиправних дій з боку Військової частини НОМЕР_1 стосовно позивача допущено не було, в той час як позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом. Скаржник зазначає, що позивача було виключено зі списків особового складу та виключено з усіх видів забезпечення 26.06.2018 року наказом по стройовій частині №131, який містить відомості про здійснення розрахунків з позивачем. Скаржник вказує, що саме з дня ознайомлення з цим наказом, позивач мав право звернутися до суду з адміністративним позовом, якщо вважав свої права порушеними, протягом місячного строку, оскільки проходив публічну службу, а відтак позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом.

Позивач відзив на апеляційну скаргу на подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 04.09.2015 року по 20.06.2018 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 про зарахування до списків особового складу від 04.09.2015 року №181 (а.с.9).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2018 року №131 позивача виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення (а.с.9).

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2021 року №1428 ОСОБА_1 у період з березня 2016 року по листопад 2017 року та з березня по травень 2018 року була виплачена винагорода за безпосередню участь в ООС (а.с.8).

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.10.2022 року у справі №200/4095/22 визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 01 грудня 2015 року по 26 червня 2018 року та зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за періоди з 1 грудня 2015 року по 26 червня 2018 року.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2022 року у справі №200/4095/22 рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.10.2022 року у справі № 200/4095/22 змінено:

- абзац другий резолютивної частини рішення суду першої інстанції викладено у наступній редакції: «Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року (включно) із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум та за період з 1 березня 2018 року по 26 червня 2018 року (включно) відповідно до приписів абз. 3, 4, 6 п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078»;

- абзац третій резолютивної частини рішення суду першої інстанції викладено у наступній редакції: «Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року (включно) із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум та за період з 1 березня 2018 року по 26 червня 2018 року (включно) відповідно до приписів абз. 3, 4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078»;

26.12.2022 року на виконання рішення суду у справі №200/4095/22 ВЧ НОМЕР_1 перераховано на картковий рахунок позивача суму індексації грошового забезпечення в розмірі 98421,15 грн..

Не погодившись з бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2018 роки та матеріальної допомоги за 2016-2018 роки, позивач оскаржив таку бездіяльність до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що розмір допомоги для оздоровлення у 2016-2018 роках мав визначатися із врахуванням, зокрема, і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, а згідно Інструкції №72, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, було встановлено виплату військовослужбовцям Національної гвардії України щомісячної додаткової грошової винагороди, а тому така винагорода мала були врахована відповідачем при визначенні розміру матеріальної допомоги для оздоровлення позивачеві у 2016-2018 роках. Також суд зазначив, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона мала бути врахована у складі грошового забезпечення позивача під час розрахунку допомоги для оздоровлення у 2016-2018 роках. Суд дійшов до висновку, що на спірні правовідносини про стягнення заробітної плати/грошового забезпечення розповсюджуються положення частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 року №2352-ІХ), та до правовідносин з питання стягнення заробітної плати/грошового забезпечення відсутні підстави для застосування положень частини п`ятої статті 122 КАС України.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Колегія суду звертає увагу, що при вирішенні спору суд першої інстанції, належним чином не дослідив питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та не надав належної оцінки доводам відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.

Згідно із частинами першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Позивач проходив військову службу в Збройних силах України, що відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є публічною службою.

За приписами частини 3 статті 122 КАС України такий строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для визначення початку перебігу строку звернення потрібно виходити не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Відтак, необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі №340/1019/19).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.05.2021 року у справі №260/1893/19, відповідно до якої у даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом. Таке законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Судом апеляційної інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що наказом Військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2018 року №131 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення з 26.06.2018 року (а.с.9 зв.).

З тексту вказаного наказу вбачається, при виключенні позивача зі списків особового складу військової частини, останньому виплачено щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 52%, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% від посадового окладу за період з 01 по 26 червня 2018 року. Виплачено винагороду за участь в Операції об`єднаних сил за період з 01 по 25 червня 2018 року. Щорічна основна відпустка за 2018 рік використана повністю терміном 35 (тридцять п`ять) діб за період з 19 по 28 січня 2018 року та з 16 травня 2018 року по 09 червня 2018 року. Грошова допомога на оздоровлення за 2018 рік виплачена. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік не виплачувалась.

Позивач зазначає, що лише 26.12.2022 року при отриманні 26.12.2022 року на виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2022 року у справі №200/4095/22 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 26.06.2018 року в розмірі 98421,15 грн. він дізнався про неврахування індексації при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги за період служби та при звільнені.

Разом з тим, апеляційний суд вказує, що як з 26.06.2018 року (дата ознайомлення позивача з наказом №131 від 26.06.2018 року), так і з 26.12.2022 року (дата отримання грошових виплат на виконання постанови суду) минув як передбачений статтею 122 КАС України місячний строк, так і передбачений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Апеляційний суд таке посилання до уваги не приймає з огляду на те, що позивач, отримуючи кожного місяця грошове забезпечення протягом періоду служби з 01.12.2015 року по 26.06.2018 року, та при звільненні 26.06.2018 року повинен був знати, в тому числі і з наказу №131 від 26.06.2018 року про відсутність нарахування йому індексації грошового забезпечення за вказаний період та неврахування такої індексації при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги за період служби та при звільнені.

Крім того, про відсутність індексації грошового забезпечення за період 2015-2018 роки, а відтак і про неврахування такої індексації при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги за період служби та при звільнені свідчать і довідки ВЧ НОМЕР_1 за №1428 від 21.12.2021 та за №2425 від 22.12.2021 (а.с.6зв.-8).

Таким чином, позивач як під час служби так і під час звільнення, повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів з питань нарахування та виплати грошового забезпечення та його додаткових видів, якщо вважав такий розрахунок протиправним.

Строк звернення до суду з адміністративним позовом обчислюється з моменту реального, фактичного порушення права чи інтересу особи, про яке особа дізналась, або повинна була дізнатись.

Таким чином, з дня виключення позивача зі списків особового складу та зняття з усіх видів забезпечення, тобто з 26.06.2018 року, позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, однак до суду із даним позовом позивач звернувся лише 27.12.2022 року, тобто більше ніж через три роки після звільнення зі служби, та через рік після отримання вказаних вище довідок від 21 та 22 грудня 2021 року.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що на спірні правовідносини про стягнення заробітної плати/грошового забезпечення розповсюджуються положення частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 року №2352-ІХ), та до правовідносин з питання стягнення заробітної плати/грошового забезпечення відсутні підстави для застосування положень частини п`ятої статті 122 КАС України.

До таких висновків суд дійшов, посилаючись на постанову Верховного Суду від 03.08.2023 року у справі №280/6779/22.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (в редакції до змін, внесених Законом України від 01.07.2022 року №2352-ІХ) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Після внесення Законом України від 01.07.2022 року №2352-ІХ змін до статті 233 КЗпП України, вказана норма набула іншої редакції: «Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Вказана редакція набула чинності з 19.07.2022 року.

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 03.08.2023 року у справі №280/6779/22.

Тобто, позивач, мав право звернутись до суду з даним позовом до 19.10.2022 року, проте, як зазначалось вище, позивач звернувся до суду 26.12.2022 року.

Позивач будь-яких поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом не зазначив та в матеріалах справи докази поважності пропуску такого строку відсутні.

Відповідачем як у відзиві на позов, так і в апеляційній скарзі зазначено, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, проте такі посилання відповідача судом першої інстанції залишені без уваги.

Відповідно до частини 4 статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Отже, судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому воно підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду.

Керуючись статтями 122-123, 240, 243, 250, 294, 308, 312, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року в адміністративній справі №160/20804/22 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року в адміністративній справі №160/20804/22 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко