Справа № 380/7555/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/7555/24 пров. № А/857/20401/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року (суддя Ланкевич А.З., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у квітні 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача в обчисленні пенсії позивачеві без урахування відомостей про його заробітну плату, зазначених у довідці №161 від 30.08.2021 року про нараховану заробітну плату за період з 12.11.2006 року по 15.04.2017 року та з 18.05.2017 року по 18.05.2020 року, який зараховано до трудового стажу на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 року у справі №380/11290/23; зобов`язати відповідача здійснити 17.01.2022 року, з дня призначення пенсії за віком, перерахунок і виплату пенсії позивачеві з урахуванням відомостей про його заробітну плату, зазначених у довідці №161 від 30.08.2021 року про нараховану заробітну плату за період з 12.11.2006 року по 15.04.2017 року та з 18.05.2017 року по 18.05.2020 року, який зараховано до трудового стажу на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 року у справі №380/11290/23. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV). Зазначив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 року у справі №380/11290/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 12.11.2006 року по 15.04.2017 року, з 18.05.2017 року по 18.05.2020 року та призначити йому з 17.01.2022 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказав, що на виконання судового рішення відповідач призначив позивачеві пенсію, однак без урахування заробітної плати, яку він отримував, працюючи на території Російської Федерації. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 року у справі №380/11290/23 відповідач призначив позивачеві пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV. Вказав, що до розрахунку страхового стажу враховано, серед іншого, період роботи в Російській Федерації, а саме з 12.11.2006 року по 15.04.2017 року та з 18.05.2017 року по 18.05.2020 року, однак при розрахунку заробітку зазначений період враховано нульовим розрахунком, оскільки відсутній акт перевірки заробітної плати. Крім того, звернув увагу, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 року у справі №380/11290/23 не зобов`язувалось Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області враховувати заробітну плату позивача за спірний період, згідно наданої довідки ТОВ «КНГ-СЕРВИС» №161 від 30.08.2021 року. Також, вказав, що питання пенсійного забезпечення громадян України, які працювали або продовжують працювати на території Російської Федерації, регулювалося Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, втім з 19.06.2023 року Україна припинила участь в цій Угоді. За таких обставин, вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови в перерахунку пенсії позивача є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції та законах України.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 року у справі №380/11290/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити дії - задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.01.2022 року №07 про відмову у призначенні пенсії. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 12.04.2023 року №07 про відмову у призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 12.11.2006року по 15.04.2017 року, з 18.05.2017 року по 18.05.2020 року та призначити з 17.01.2022 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

30.01.2024 року, на виконання вищевказаного рішення, відповідач призначив позивачеві пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, при обчислені розміру пенсії позивача відповідачем не враховано довідку про заробітну плату для обчислення пенсії №161 від 30.08.2021 року, видану ТОВ «КНГ-СЕРВИС», за період з 12.11.2006 року по 15.04.2017 року та з 18.05.2017 року по 18.05.2020 року.

Листом від 29.03.2024 року №9019-8613/І-52/8-1300/24 відповідач повідомив позивачеві, що оскільки судовим рішенням у справі №380/11290/23 на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не покладено зобов`язань щодо обчислення пенсії з урахуванням довідки ТОВ «КНГ-СЕРВИС» №161 від 30.08.2021 року, відтак обчислювати пенсію з урахуванням довідки про заробітну плату за 2006-2020 роки за період роботи на території Російської Федерації немає підстав. Крім того, вказано що з 19.06.2023 року Україна припинила свою участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо неврахування заробітної плати, зазначеної у довідці про заробітну плату для обчислення пенсії №161 від 30.08.2021 року, є протиправними, а тому звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для призначення пенсії із урахуванням заробітної плати, вказаної у вищезазначеній довідці, тому під час обчислення пенсії позивача підлягає врахуванню також заробітна плата (дохід) за період роботи з 12.11.2006 року по 15.04.2017 року та з 18.05.2017 року по 18.05.2020 року, як це передбачено ч.3 ст.6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частиною 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до преамбули Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно положень ч.1 ст.4 Закону України №1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Згідно ст.6 Угоди, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Положеннями ст.3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Згідно з абз.абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За змістом ч.ч.1 та 2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст.1 Закону №1058-IV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Аналогічні за змістом положення щодо визначення страхового стажу, періодів роботи та (або) іншої діяльності, що включаються до страхового стажу, та правил обчислення та порядку підтвердження страхового стажу містяться і у Федеральному законі №167-ФЗ від 15.12.2001 року «Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації», Федеральному Законі Російської Федерації №173-ФЗ від 17.12.2001 року «Про трудові пенсії в Російській Федерації» та Федеральному Законі Російської Федерації від 28.12.2013 року №400-ФЗ «Про страхові пенсії».

Таким чином, як за законодавством України, так і за законодавством Російської Федерації, обов`язковою умовою для врахування відомостей про заробітну плату при обчисленні пенсії є сплата страхових внесків за цей період до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Як видно зі змісту довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №161 від 30.08.2021 року, виданої ТОВ «КНГ-СЕРВИС», податкові відрахування в Пенсійний фонд відповідно до законодавства Російської Федерації до 2010 року перераховувались загальною сумою на єдиний не персоніфікований рахунок; податкові відрахування в Пенсійний фонд не проводилися з 2010 по 2011 рік відповідно до законодавства Російської Федерації; за період з 2012 року по дату видачі довідки страхові внески до Пенсійного фонду Російської Федерації перераховані в повному обсязі.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 року у справі №291/99/17 дійшов висновку про врахування відомостей, зазначених в довідках про заробітну плату, отриману в Російській Федерації, лише за умови підтвердження належними доказами відрахувань із заробітної плати позивача в Пенсійний фонд Російської Федерації, а також утримання відповідних податків із його заробітної плати.

Апеляційний суд погоджується, шо враховуючи підтвердження матеріалами справи сплату страхових внесків за період 12.11.2006 року по 15.04.2017 року та з 18.05.2017 року по 18.05.2020 року до Пенсійного фонду Російської Федерації, позивач має право на врахування відомостей, зазначених у цих довідках, зокрема щодо заробітної плати за спірний період.

Згідно з п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру: реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п.4.7 Порядку №22-1).

Слід врахувати, що до компетенції органу Пенсійного фонду України входить перевірка належного оформлення поданих документів та за наявності розбіжностей у таких, пенсійний орган уповноважений вчинити дії щодо здійснення перевірки таких документів.

У постанові від 21.02.2020 року у справі №291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Згідно довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №161 від 30.08.2021 року, вона видана ТОВ «КНГ-СЕРВИС» на підставі особових рахунків. Крім того, зазначена довідки завірена печаткою вказаної юридичної особи, містить відомості про фактичну суму заробітної плати позивача. Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем не подано, а судом не встановлено.

До того ж, відповідачем не доведено факту, що роботодавцем не здійснювались відповідні відрахування із заробітної плати позивача під час його роботи у Російській Федерації в періоди з 12.11.2006 року по 15.04.2017 року та з 18.05.2017 року по 18.05.2020 року.

У свою чергу, варто звернути увагу, що відповідачем при призначенні пенсії враховано спірні періоди роботи позивача.

Стосовно посилань апелянта про припинення Україною участі в Угоді з 19.06.2023 року, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.13 Угоди від 13.03.1992 року, кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Згідно ч.1 ст.25 Закону України «Про міжнародні договори України», припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

З огляду на визначені правові наслідки припинення дії міжнародного договору України, слідує висновок, що денонсація Угоди від 13.03.1992 року означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання; вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди 19.06.2023 року.

Більше того, право позивача на врахування довідок для перерахунку пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування документів з Російської Федерації.

Таким чином, оскільки позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для призначення пенсії із урахуванням заробітної плати, вказаної у вищезазначеній довідці, тому під час обчислення пенсії позивача підлягає врахуванню також заробітна плата (дохід) за період роботи з 12.11.2006 року по 15.04.2017 року та з 18.05.2017 року по 18.05.2020 року, як це передбачено ч.3 ст.6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення.

Апеляційний суд резюмує, що бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області щодо неврахування довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №161 від 30.08.2021 року при обчисленні пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 є протиправною, а тому позовні вимоги підлягали задоволенню.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року у справі №380/7555/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
З. М. Матковська