Справа № 380/19840/24
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

30 вересня 2024 рокусправа № 380/19840/24

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Потабенко В.А., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до начальника Конотопського МРВ НПУ у Сумській області Забозлаєва С.О., лікаря-психіатра Конотопської ЦРЛ Ломаки П.В., завідувачки 9-го відділення Роменської психіатричної лікарні Зінченко О.О. про визнання дій посадових осіб протиправними, стягнення моральної шкоди та притягнення до кримінальної відповідальності,

в с т а н о в и л а:

на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до начальника Конотопського МРВ НПУ у Сумській області Забозлаєва С.О., лікаря-психіатра Конотопської ЦРЛ ОСОБА_2 , завідувачки 9-го відділення Роменської психіатричної лікарні Зінченко О.О., у якій просить суд:

- визнати протиправними дії начальника Конотопського міськрайонного відділку поліції ОСОБА_3 та стягнути з нього моральну шкоду у розмірі 1 млн. грн. в зв`язку зі створенням умов, які могли привести до смерті ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними дії лікаря психіатра Конотопської ЦРЛ ОСОБА_2 та стягнути з нього моральну шкоду у розмірі 1 млн. грн. в зв`язку зі створенням умов, які могли привести до смерті ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними дії завідувачки 9-го відділення Роменської психіатричної лікарні ОСОБА_4 та стягнути з неї моральну шкоду у розмірі 1 млн. грн. в зв`язку зі створенням умов, які могли привести до смерті ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Конотопський та Роменський міськрайонні відділки поліції відкрити кримінальні справи проти вказаних осіб.

Відповідно до п. п. 4, 6 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріалами, суддя дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, з огляду на наступне.

Суд зазначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:

1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;

3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;

4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту цієї норми видно, що адміністративні суди розглядають вимоги про відшкодування (стягнення або зобов`язання виплати) матеріальної та моральної шкоди лише за наявності пов`язаного публічно-правового спору, тобто якщо одночасно заявляються також конкретні вимоги щодо:

- визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень;

- визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень;

- визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, або зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, або вчинити певні дії;

- інших обставин, які вказують на існування між сторонами конкретного невирішеного публічно-правового спору, через існування якого особі було завдано відповідної шкоди;

- інших порушень прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.

Відповідно до ч. 6 ст. 21 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту позовної заяви видно, що позивач заявила вимоги про визнання протиправними дій начальника Конотопського міськрайонного відділку поліції ОСОБА_3 та стягнення з нього моральної шкоди у розмірі 1 млн. грн. в зв`язку зі створенням умов, які могли привести до смерті ОСОБА_1 ; визнання протиправними дії лікаря-психіатра Конотопської ЦРЛ ОСОБА_2 та стягнення з нього моральної шкоди у розмірі 1 млн. грн. в зв`язку зі створенням умов, які могли привести до смерті ОСОБА_1 ; визнання протиправними дії завідувачки 9-го відділення Роменської психіатричної лікарні ОСОБА_4 та стягнення з неї моральної шкоди у розмірі 1 млн. грн. в зв`язку зі створенням умов, які могли привести до смерті ОСОБА_1 ; зобов`язання Конотопський та Роменський міськрайонні відділки поліції відкрити кримінальні справи проти вказаних осіб.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Так, за змістом ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, розглядаються у порядку цивільного судочинства, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Тобто, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Так, положеннями ст. ст. 22 та 23 Цивільного кодексу України врегульовані питання відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 01.03.2023 у справі №496/1691/19 зазначено, що тлумачення ст. 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.

Суд вказує, що ні лікар-психіатр Конотопської ЦРЛ ОСОБА_2 , ні завідувачка 9-го відділення Роменської психіатричної лікарні Зінченко О.О. не відповідають визначенню (критеріям) суб`єкта владних повноважень, що виключає розгляд справи за їх участі в порядку адміністративного судочинства.

Щодо начальника Конотопського МРВ НПУ у Сумській області Забозлаєва С.О., то позивач у позовній заяві стверджує, що дії такого є протиправними з огляду на незаконне примусове (на думку ОСОБА_1 ) направлення її у психіатричну лікарню. Тобто, такі правовідносини також пов`язані з приватноправовим інтересом позивача, що також виключає розгляд такої позовної вимоги в порядку адміністративного судочинства.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Конотопського та Роменського міськрайонних відділків поліції відкрити кримінальні справи проти лікаря-психіатра Конотопської ЦРЛ Ломаки П.В., завідувачки 9-го відділення Роменської психіатричної лікарні Зінченко О.О., начальника Конотопського МРВ НПУ у Сумській області Забозлаєва С.О., то порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ст. 1 Кримінального процесуального кодексу України), що також виключає розгляд такої позовної вимоги в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на наведене вище суддя зазначає, що даний спір не є публічно-правовим спором, оскільки пов`язаний з приватноправовим характером його виникнення та обумовлений порушенням саме приватного права чи інтересу, незважаючи на те, що у спорі бере участь 1 суб`єкт публічного права - начальник Конотопського МРВ НПУ у Сумській області Забозлаєв С.О. Інші відповідачі у справі не є суб`єктами владних повноважень.

Зазначений спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідачів, а стосується захисту його приватного інтересу.

Отже, даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суддя, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що зазначені позовні вимоги є частково спором про право, а частково повинні розглядатись в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України.

Тому суддя дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в цій справі.

Згідно з ч. 6 ст. 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Поряд з тим, слід роз`яснити позивачу, що згідно з ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства та в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 19, 21, 171, 243, 248, 256, 293-295, підп. 15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України суддя

у х в а л и л а:

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Конотопського МРВ НПУ у Сумській області Забозлаєва С.О., лікаря-психіатра Конотопської ЦРЛ Ломаки П.В., завідувачки 9-го відділення Роменської психіатричної лікарні Зінченко О.О. про визнання дій посадових осіб протиправними, стягнення моральної шкоди та притягнення до кримінальної відповідальності.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статями 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна