Справа № 480/7940/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 р. Справа № 480/7940/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.12.2023, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, м. Суми, по справі № 480/7940/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- позивач) звернулась з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України Сумської області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з 24 червня 2023 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Сумської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що надає право на призначення пенсії за віком у відповідності до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період ведення підприємницької діяльності в 4 кварталі 2000 (3 місяці), 1-2 кварталі 2001 (6 місяців), листопад - грудень 2002 та лютий, березень, квітень, травень 2003 (6 місяців) та вересень, жовтень, грудень 2003 (3 місяці), а всього 18 місяців;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Сумської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14 липня 2023 року № 03 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) від 08.06.2023 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності листопад-грудень 2002 року та лютий-травень, вересень, жовтень, грудень 2003 року, та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений при зверненні до суду в сумі 536 грн. 80 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду Харківській області, подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 08.06.2023 звернулась до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу в 30 років, як це передбачено ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зокрема, до загального страхового стажу не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності згідно наданих патентів ПАА №765706 від 14.10.2002: листопад, грудень, лютий, березень, квітень, травень та ПАА №7668148 від 02.07.2003: вересень, жовтень, грудень, оскільки не зазначено рік сплати фіксованого патенту.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що здійснюючи підприємницьку діяльність у період зокрема, листопад-грудень 2002 року та лютий-травень, вересень, жовтень, грудень 2003 року, позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі фіксованого податку, а тому позивач має право на зарахування до його страхового стражу період провадження підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України від 09.07.2003р. №058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон №1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №1058, термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях.

Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Так з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14 липня 2023 року № 03 встановлено, що страховий стаж позивача становить 28 років 07 місяців 15 днів.

Пунктом 2 частини першої статті 11 Закону № 1058-IV встановлено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

У свою чергу відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Тобто, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата за весь наведений період щомісячно внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску.

Відповідно до ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян від 26.12.1992 № 13-92 (чинного на час сплати позивачем фіксованого податку), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту за умови, якщо: кількість осіб, які перебувають у трудових відносинах з таким громадянином - платником податку, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності, не перевищує п`яти; валовий доход такого громадянина від самостійного здійснення підприємницької діяльності або з використанням найманої праці за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю придбання патенту, не перевищує семи тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; громадянин здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів і надання супутніх такому продажу послуг на ринках. Доходи такого громадянина, одержані від здійснення інших видів підприємницької діяльності, оподатковуються у загальному порядку.

Документ, що засвідчує сплату фіксованого податку, є підставою для видачі податковим органом за місцем проживання громадянина патенту, в якому зазначаються: прізвище та ім`я цього громадянина; його ідентифікаційний номер; строк дії патенту; перелік осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником податку, або членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності; місце здійснення підприємницької діяльності; назва органу, що видав патент.

Розміри фіксованого податку встановлюються відповідною місцевою радою залежно від територіального розташування місця торгівлі і не можуть бути менше ніж 20 гривень та більше ніж 100 гривень за календарний місяць для громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність самостійно.

Протягом року платники фіксованого податку що квартально сплачують до бюджету по 25 процентів річної суми податку, обчисленої за доходами за попередній рік, а платники, які вперше залучаються до сплати податку, - 25 процентів суми, обчисленої їм податковими органами за оціночним доходом на поточний рік. Для сплати авансових платежів податку встановлюються такі строки протягом року: до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада. У разі значного збільшення або зменшення протягом року доходу платника податковими органами може бути проведено перерахунок сум податку за строками сплати податку, що не настали.

У разі сплати фіксованого податку платник такого податку звільняється від ведення обов`язкового обліку доходів і витрат.

Згідно з п. 2 II. Прикінцевих положень Закону України від 13.02.1998 № 129/98-ВР "Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", до внесення відповідних змін до порядку здійснення відрахувань на державне пенсійне страхування громадянами-підприємцями, що сплачують фіксований податок, 10 відсотків від сум цього податку, що надійшли до відповідного місцевого бюджету, перераховуються до Пенсійного фонду України, а 90 відсотків від сум фіксованого податку, що надійшли до місцевого бюджету, спрямовуються на потреби територіальної громади за визначеними нею напрямами.

Отже, здійснюючи підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі такого фіксованого податку.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Абзацом третім підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 визначено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Аналіз вищезазначених нормативно-правових актів свідчать про можливість зарахування до страхового стажу періоду провадження підприємницької до 01 січня 2004 року на підставі патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян.

Згідно з матеріалів справи, позивач 08.06.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV та надані копії патентів ПАА №765706 від 14.10.2002 та ПАА №7668148 від 02.07.2003.

Так, зі змісту копії патенту серії НОМЕР_2 , виданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області ОСОБА_1 перебувала в правовому статусі платника фіксованого податку (вид діяльності роздрібна торгівля) з 01.10.2002 року по 31.10.2002 року сума фіксованої плати прибуткового податку на патент 50 грн. На зворотному боці вказаного патенту маються позначки про продовження терміну дії патенту до листопада, грудня, лютого, березня, квітня, травня та сплачено фіксований податок в сумі 50 грн. на кожній позначці про продовження проставлена печатка та підпис уповноваженої особи.

Також, зі змісту копії патенту серії НОМЕР_3 від 02.07.2003, виданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області ОСОБА_1 перебувала в правовому статусі платника фіксованого податку (вид діяльності роздрібна торгівля) з 01.06.2003 року по 31.07.2003 року сума фіксованої плати прибуткового податку на патент 100 грн. На зворотному боці вказаного патенту маються позначки про продовження терміну дії патенту до вересня, жовтня, грудня та сплачено фіксований податок в сумі 100 грн. на кожній позначці про продовження проставлена печатка та підпис уповноваженої особи.

Таким чином, ОСОБА_1 у період з листопада по грудень 2002 року та з лютого по травень, вересень, жовтень, грудень 2003 року здійснювала підприємницьку діяльність, сплачуючи фіксований податок.

Щодо посилань апелянта на те, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності згідно наданих патентів ПАА №765706 від 14.10.2002 та ПАА №7668148 від 02.07.2003, оскільки не зазначено рік сплати фіксованого патенту, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно Наказу Державної податкової адміністрації України від 25.03.1998 року №137 «Порядок заповнення патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян» (далі Порядок №137) визначено, що патент, що видається відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. N 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян) (далі - Патент), заповнюється на підставі складеної в довільній формі заяви на одержання Патенту до державної податкової інспекції за місцем постійного проживання фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності без створення юридичної особи. Заява повинна містити такі реквізити:

прізвище, ім`я, по батькові заявника - платника фіксованого розміру прибуткового податку з громадян (далі - платник податку);

ідентифікаційний номер1 платника податку;

місце здійснення діяльності;

вид діяльності (наприклад, роздрібна (дрібнооптова) торгівля на ринках, надання супутніх такому продажу послуг);

перелік та ідентифікаційні номери1 осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником податку, або членів його сім`ї, які беруть участь у здійсненні підприємницької діяльності;

інформацію про доходи платника податку від здійснення підприємницької діяльності за останні 12 місяців або про неотримання таких доходів.

Пунктом 8 Порядку №137 передбачено, що у разі подовження терміну дії Патенту про це на зворотному боці оригіналу Патенту за підписом керівника, а в разі його відсутності - заступника керівника державної податкової інспекції, що видала патент, робиться відмітка: "Термін дії патенту подовжено з (число, місяць (літерами), рік) по (число, місяць (літерами), рік) на підставі (назва документа про сплату фіксованого податку)".

Так, колегія суддів зазначає, що надані патенти серії НОМЕР_2 від 14.10.2002 та серії ПАА №7668148 від 02.07.2003 завірені належним чином та містять всі необхідні реквізити для встановлення інформації щодо сплати позивачем фіксованого розміру прибуткового податку. Відсутність зазначення року продовження сплати фіксованого патенту на зворотньому боці патенту не може бути єдиною підставою для не врахування вказаних патентів. Крім того, на зворотньому боці патентів зазначено місяць до якого було продовжено термін патенту та на кожній позначці про продовження проставлена печатка та підпис уповноваженої особи.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року..

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що право позивача на зарахування спірного періоду до страхового стажу не повинно бути обмежено обставинами, незалежними від нього, а саме формальними неточностями у патентах.

Враховуючи, що сплата фіксованого податку у період з листопад-грудень 2002 року та лютий-травень, вересень, жовтень, грудень 2003 року та в його складі і внесків до Пенсійного фонду підтверджується зазначеними вище доказами, які містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що на підставі положень п. 4 Порядку №637, позивач має право на зарахування до його страхового стражу період провадження підприємницької діяльності з застосуванням фіксованого податку з листопада по грудень 2002 року та з лютого по травень, вересень, жовтень, грудень 2003 року, оскільки позивачем сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у складі цього податку за спірний період.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період провадження ним підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку з листопада по грудень 2002 року та з лютого по травень, вересень, жовтень, грудень 2003 року.

Як встановлено частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 (заява №29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Отже, судом першої інстанції обрано належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, а саме зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.06.2023 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності листопад-грудень 2002 року та лютий-травень, вересень, жовтень, грудень 2003 року, та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 по справі № 480/7940/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій