Справа № 280/6310/24
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

02 жовтня 2024 року Справа № 280/6310/24 Провадження: м. Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач, Управління), в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17.05.2024 року №55 про відмову у виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_1 за померлу ОСОБА_2 .

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму пенсії, яка перейшла їй у спадщину від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі виданого 09.05.2024 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корой І.Ф. свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається з грошових коштів у сумі 125263,81 грн. (сто двадцять п`ять тисяч двісті шістдесят три гривні 81 коп.), які були нараховані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не були отримані нею у зв`язку зі смертю.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є спадкоємицею після матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Померла ОСОБА_2 була отримувачем пенсії за віком. Згідно довідки ГУ ПФУ в Запорізькій області від 09.04.2024 року, за життя ОСОБА_2 недоотримала пенсію за період з березня 2018 року по дату смерті - 25.11.2020 року на загальну суму 125263,81 грн. Спадкова справа за фактом смерті ОСОБА_2 була заведена 19.05.2021 року у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального органу Корой І.Ф., реєстраційний номер - 67669356. Було відкрито спадкову справу №4/2021. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 09.05.2024 року, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна, а саме - суми неотриманої в зв`язку зі смертю пенсії у сумі 125263,81 грн., яка належала спадкодавцеві - ОСОБА_2 , є її донька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За фактом оформлення спадщини позивачка 13.05.2024 року звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою, на яку отримала від відповідача рішення від 17.05.2024 року №55 про відмову у виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_1 за померлу ОСОБА_2 . Як на підставу для відмови у виплаті недоотриманої пенсії відповідач вказує, що відповідно до п. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер має право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. А тому при розгляді прийнятих документів на виплату недоодержаної пенсії ОСОБА_2 , як зазначає відповідач, переглянуто за три роки з 12.05.2021 року по 13.05.2024 року. Сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 відсутня. Оскільки вказаною відмовою порушуються права спадкоємця доньки ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на отримання суми недоотриманої пенсії спадкодавця, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Ухвалою від 10.07.2024 відкрито спрощене провадження у справі, надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

26.07.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на обліку в Приморському ПФУ в Запорізькій області та отримувала пенсію за віком. Пенсія виплачувалась за даними в підсистемі ППВП з 01.01.2016 по 30.04.2018 року. Виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.05.2018 року було призупинено у зв`язку з відсутністю інформації щодо реєстрації в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Пенсіонерці ОСОБА_2 у період з 01.05.2018 по 30.11.2020 (місяць смерті) пенсія не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки за життя за поновленням виплати пенсії вона не зверталась. Разом з тим відповідач зазначає, що на запит приватного нотаріуса Корой І.Ф., який надійшов 08.04.2024 року, щодо суми недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 (померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ), 09.04.2024 року відповідачем було надано довідку, де зазначено, що сума недоотриманої пенсії складає 125263,81 грн. 13.05.2024 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 15.05.2024 на адресу нотаріуса було направлено лист, в якому зазначено, що 09.04.2024 №0800-0501-8/30127 була помилково надана інформація щодо суми недоотриманої пенсії на померлу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На дату формування довідки недоотримана пенсія відсутня, відповідно до ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням від 17.05.2024 року позивачу відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії за померлу ОСОБА_2 , оскільки період недоотриманої пенсії переглянуто за три роки з 12.05.2021 по 13.05.2024 року. Сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 відсутня. На підставі наведеного у відзиві просить суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. […] фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Аналіз вищезазначених норм закону свідчить про те, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб`єкта владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватись відповідним суб`єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин, до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва від 09.05.2024 № 72414254 про право на спадщину за законом приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Корой І.Ф. посвідчила, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 є ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: суми не отриманої в зв`язку зі смертю пенсії у сумі 125263,81 грн.

Предметом позовних вимог та метою подання позову у даній справі є відновлення майнових прав позивачки на належну їй в порядку спадкування на підставі виданого 09.05.2024 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корой І.Ф. свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається з грошових коштів у сумі 125263,81 грн. (сто двадцять п`ять тисяч двісті шістдесят три гривні 81 коп.), які були нараховані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не були отримані нею у зв`язку зі смертю. Тобто спір точиться щодо права позивачки на таку спадщину, при цьому на таке майно вже виданий правовстановлюючий документ - свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст.1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Частинами 1, 3 статті 52 Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що оскільки грошові кошти недоотриманих соціальних виплат увійшли до спадкового майна, їх отримання регулюється спадковим законодавством.

В постанові від 27.03.2019 р. у справі № 286/3516/16-ц про стягнення успадкованої суми недоотриманих спадкодавцем пенсійних виплат Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у цій справі предметом позову є майнова вимога позивачки визнати за нею в порядку спадкування право власності на майно - грошові кошти. Спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З наведених у позовній заяві фактичних обставин та доданих до неї документів вбачається наявність спору приватноправового характеру, який обумовлений порушенням приватного права спадкоємця на отримання коштів, які увійшли до спадщини, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір з огляду на суб`єктний склад сторін спору має вирішуватися загальними судами у порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. у справі № 638/11604/19.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, провадження у справі підлягає закриттю, оскільки справа повинна розглядатися не в порядку адміністративного судочинства, а за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.238, 243, 248 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз`яснити позивачу право звернутися з даним позовом до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Стрельнікова