Справа № 642/5242/24
Суддя: Пашнєв В. Г.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

26.09.2024
Справа № 642/5242/24
Провадження 2-а/642/33/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

26 вересня 2024 суддя Ленінського районного суду м. Харкова Пашнєв В.Г., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до інспектора ВБДР УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Кузнєцова Дениса Сергійовича про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовної заяви ОСОБА_1 до інспектора ВБДР УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Кузнєцова Дениса Сергійовича про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суд з`ясував, що даним позов подано без дотримання приписів ст. 161 КАС України, а також, що позивач пропустив встановлений законом строк для звернення до суду із цим позовом.

У відповідності до ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як вбачається з позовної заяви, позивачем оскаржується постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ББА №065486 від 01.07.2024.

Отже, позивач мав би оскаржити відповідну постанову у десятиденний строк.

В той же час, даний адміністративний позов до суду подано лише 03.09.2024. Тобто, позивач звернувся з цим позовом поза межами строку звернення з позовом до адміністративного суду визначеного ч.2 ст.286 КАС України.

Разом з цим, у позові представник позивача заявив клопотання про визнання причин пропуску строку на звернення до суду з цим позовом поважними та поновлення пропущеного строку, розглянувши яке суд вважав викладені у ньому обставини такими, що не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання цього позову, у зв`язку із чим, ухвалою суду від 10.09.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора ВБДР УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Кузнєцова Дениса Сергійовича про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення було залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом зазначення вірного відповідача у справі з урахуванням висновків, зазначених в мотивувальній частині ухвали та подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом із зазначенням інших підстав для поновлення строку та з наданням доказів поважності причин його пропуску.

На виконання ухвали суду від 10.09.2024, представник позивача 24.09.2024 до суду надав заяву про усунення недоліків, в якій зазначив належного відповідача та просив суд поновити пропущений строк звернення до суду.

Частиною 2 та 5 ст. 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд звертає увагу, що представник позивача не надав до суду уточнену позовну заяву із зазначенням належного відповідача та докази направлення її належному відповідачу, а лише в заяві про усунення недоліків зазначив, що належним відповідачем є Управління патрульної поліції в Харківській області.

Неподання позивачем на виконання ухвали суду уточненої позовної заяви розцінюється як не усунення недоліків позовної заяви та невиконання своїх процесуальних обов`язків.

Окрім того, суд зауважує, що вказаний представником позивача як належний відповідач - Управління патрульної поліції в Харківській області не може бути у справі належним відповідачем з огляду на таке.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення органами Національної поліції здійснюється в порядку, визначеному розд. IV КУпАП.

Так, згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема порушення правил дорожнього руху (ст. 122 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст. 222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Така правова позиція була викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 17.09.2020 у справі № 742/2298/17.

Відповідно до п. п. 1, 3, 4 Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого Наказом Національної поліції України від 06.11.2015 № 73, Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку.

Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції (далі - підрозділи Департаменту патрульної поліції).

Департамент патрульної поліції організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення.

Із матеріалів справи встановлено, що відповідачем у даній справі визначено Управління патрульної поліції в Харківській області.

Разом з тим, при розгляді справ про адміністративні правопорушення управління патрульної поліції, які є структурними підрозділами Департаменту патрульної поліції без створення окремої юридичної особи, діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, тобто Департаменту патрульної поліції.

Отже, Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції є територіальним (структурним) підрозділом Департаменту патрульної поліції, не є окремою юридичною особою, а отже в силу ч. 3 ст. 43 КАС України не має адміністративної процесуальної правосуб`єктності, з огляду на що не може бути самостійним відповідачем по справі.

Таким чином, суд зазначає, що саме Департамент патрульної поліції є належним відповідачем у даній справі, від імені якого виступав інспектор ВБДР УПП в Харківській області старший лейтенант поліції Кузнєцов Д.С., уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення.

В якості підстав для поновлення пропущеного строку на звернення до суду з цим позовом, у своїй заяві про усунення недоліків представник позивача зазначив, що неможливість своєчасного оскарження постанови позивачем обумовлена тим, що він заперечує факт її отримання та про її існування йому стало відомо лише після отримання повістки про виклик в судове засідання на 19.08.2024 до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Захисником 19.08.2024 був направлений запит до УПП в Харківській області про надання копії постанови та записів БК, із відеозаписом представник позивача ознайомився лише 23.08.2024.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача, суд виходить з такого.

У силу приписів ч.1 ст.121 та ч.1 ст.123 КАС України умовою для поновлення пропущеного процесуального строку є поважність причини, пропуску такого строку.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процессу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 17 квітня 2018 року у справі № 9901/473/18, від 11 березня 2019 року у справі № 9901/95/19 та від 08 квітня 2019 року у справі № 9901/138/19.

Постанова Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19 містить правовий висновок, згідно з яким причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

В ухвалі від 20.10.2022 Великої Палати Верховного Суду від 20.10.2022р. у справі №9901/462/21 сформульовані правові позиції, у силу яких учасники справи повинні вчасно, сумлінно, в належний спосіб використовувати всі наявні в них засоби та можливості, передбачені законодавством, з метою запобігання невиправданим зволіканням під час виконання своїх процесуальних обов`язків.

Разом з тим, обґрунтування поважності пропущення строку на оскарження ґрунтується виключно на твердженнях представника позивача про те, що позивач не отримував оскаржувану постанову, а захисник ознайомився з її змістом та відеозаписом лише 23.08.2024. Однак представником позивача не надані докази, що підтверджують факт неотримання позивачем копії оскаржуваної постанови та факт, що постанова була складена за його відсутності, а саме: представник позивача зазначає, що ознайомився з відеозаписом, який вівся під час складення постанови про адміністративне правопорушення, однак не надає до суду копію даного запису, який підтверджує необізнаність позивача про складення стосовно нього постанови про адміністративне правопорушення.

Окрім того, в мотивувальній частині ухвали суду, вказано, що позивачем не була надана копія оскаржуваної постанови до суду, проте дана копія не надана і під час подання заяви про усунення недоліків, що позбавляє суд можливості перевірити чи наявний в оскаржуваній постанові підпис позивача щодо роз`яснення йому строку на оскарження постанови та отримання її копії або чи здійснено запис щодо відмови від отримання її копії.

Відтак, зазначені представником позивача обставини, на переконання суду, не були перешкодою для звернення до суду особи за захистом своїх прав.

Підсумовуючи викладене, позивачем не наведено обґрунтованим причин, підтверджених належними доказами, об`єктивної неможливості оскарження вказаних рішень про відмову в реєстрації податкових накладних в судовому порядку у встановлений законом шестимісячний строк, як і жодним чином не підтверджено неможливості звернення до суду на протязі майже року.

Суд також звертає увагу представника позивача, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» («Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року «Osman v. the United Kingdom» («Осман проти Сполученого Королівства»), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року «Kreuz v. Poland» («Круз проти Польщі»), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року (пункт 47, заява № 3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах. Таким чином, належних доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач суду не надав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на те, що позивачем в заяві про поновлення строків звернення до суду з цим позовом, наданій на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху в порядку статті 122 КАС України, не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом та не надано належних доказів на підтвердження таких обставин, а також належним чином не усунуті недоліки, вказані в ухвалі суду, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід повернути особі, яка подала позовну заяву.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121-123, 160, 161, 169, 241-243, 248, 256 КАС України, суд,

постановив:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до суду з позовом до інспектора ВБДР УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Кузнєцова Дениса Сергійовича про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та відмовити у задоволенні заяви представника позивача про поновлення такого строку.

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора ВБДР УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Кузнєцова Дениса Сергійовича про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення- повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Вячеслав ПАШНЄВ