Справа № 276/1745/24
Суддя: БОБЕР Д. О.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 276/1745/24
Провадження по справі №2-а/276/20/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Бобра Д.О.,

за участю:

секретаря судового засідання: Свиридок А.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача Дідик С.В. (у режимі відеоконференції),

розглянувши у порядку спрощеного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить скасувати постанову № 2/163 від 18.07.2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн., провадження в адміністративній справі відносно нього закрити та стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 605,60 грн.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що постановою № 2/163 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, що винесена т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000,00 грн. Згідно оскаржуваної постанови позивачу 31.05.2024 року було вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої йому належало з`явитися 20.06.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 . Проте у вказаний час він не з`явився. Про наявність поважних причин неявки у визначений термін не повідомляв. Тому встановленим порядком було направлено звернення № 2/1924 від 02.07.2024 року до органів Національної поліції про розшук і доставления його до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такого, що вчиняє адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Відповідач зазначає, що відомостей про протокол про адміністративне правопорушення як підставу розгляду справи про адміністративне правопорушення дана постанова не містить. З даною постановою позивач не погоджується, оскільки вважає її протиправною та такою, що винесена без будь яких доказів його винуватості. Так, зазначає, що згідно оскаржуваної постанови йому 31.05.2024 року була вручена повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак, даної повістки він жодним чином не отримував, а тому йому не було відомо про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 саме 20.06.2024 року, тобто він не був належним чином повідомлений про час та дату прибуття, а отже вважає, що склад адміністративного правопорушення відсутній. Також вказує, що з метою оновлення облікових даних та проходження військово-лікарської комісії він прибув 15.07.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де йому і повідомили, що він мав прибути ще 20.06.2024 року. Цього ж числа, а саме 15.07.2024 року він повідомив та надав відповідні підтверджуючі документи того, що є батьком трьох неповнолітніх дітей, а також, що працює у філії «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат», де вирішується питання, щодо його бронювання на період мобілізації та на воєнний час у 2024 році. В подальшому, ним додатково було надано відповідний письмовий документ від 16.07.2024 року № 319/1069/12. Разом з тим, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 в той час, коли він в них перебував - 15.07.2024 року, повідомлено, що він зобов`язаний підписати повістку, а в разі відмови, залишиться у відділі на невстановлений час. Враховуючи зазначене він підписав повістку про виклик. Наголошує на тому, що протокол про адміністративне правопорушення у його присутності не складався, окрім того його не було сповіщено про необхідність явки для складання протоколу, справа про адміністративне правопорушення розглянута у його відсутність, він не зміг висловити свої заперечення, єдине про що йому повідомили це те, що він все прочитає в постанові та що він має право її оскаржити.

Відповідач до суду направив відзив, в якому проти задоволення позову заперечив, зазначив про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зокрема, відповідач зазначає, що оскаржувана постанова прийнята в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства. Так, представник відповідача зазначає, що уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 на виконання законодавства з питань військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації, здійснюючи заходи оповіщення, 31.05.2024 року позивачу було вручено повістку про виклик до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де датою прибуття встановлено 20.06.2024 року. Згідно чинного законодавства, позивач був зобов`язаний прибути за викликом для постановки на військовий облік та визначення призначення на особливий період. Проте у визначений час він не з`явився, про наявність поважних причин неявки не повідомляв. Таким чином своїми діями (бездіяльністю) позивач порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і тим самим під час особливого періоду вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.2101 КУпАП. Тому було направлено звернення до органів Національної поліції про розшук і доставлення його до ІНФОРМАЦІЯ_6 (від 02.07.2024 №2/1924) в порядку, передбаченому пунктом 56 постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487. Відповідач зазначає, що позивач прибув до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_5 лише 15.07.2024 року. Того ж дня йому було повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 18.07.2024 року. 18.07.2024 було здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, на який позивач не з`явився. Враховуючи дію особливого періоду, проаналізувавши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази (зокрема повістка з підписом позивача, звернення до органів Національної поліції), начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 прийшов до висновків, що факт оповіщення позивача про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_6 та факт неприбуття за даною повісткою доведено, а тому в діях Позивача наявний склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, за яке його і було притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції частини третьої статті 2101 КУпАП, а саме 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. Також представник відповідача вказав на відсутність згідно чинного законодавства необхідності складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.210-1 КУпАП, та помилковість таких тверджень позивачем. На підтвердження своїх заперечень проти позову відповідачем долучено копію розписки ОСОБА_1 від 31.05.2024 року з повістки, копію рапорту головного спеціаліста ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.07.2024 року, копію рапорту заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.07.2024 року за №2/3805, копію звернення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 до органу Національної поліції від 02.07.2024 року за №2/1924, копію розписки ОСОБА_1 від 15.07.2024 року про виклик на розгляд справи, копію розписки про роз`яснення прав ОСОБА_1 від 15.07.2024 року.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позові. В судовому засіданні на поставлені запитання пояснив, що працівники ІНФОРМАЦІЯ_7 на нього психологічний тиск не здійснювали та йому не погрожували, перебуваючи 15.07.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 він підписав повістку та інші документи не читаючи, там де йому показали пальцем, разом з тим, до липня 2024 року він отримував також повістки, але коли саме не пам`ятає.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, з підстав наведених у відзиві на позов, також додатково зазначив, що доводи позивача, наведені у позовній заяві про те, що на нього здійснювався психологічний тиск для підписання документів спростовуються особистими поясненнями позивача, наданими ним у судовому засіданні. Також, спростовуються доводи позивача про те, що повістку від 31.05.2024 про явку на 20.06.2024 він отримав лише 15.07.2024, оскільки вже 02.07.2024 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_7 було складено рапорт про неявку позивача за оповіщенням та направлено відповідний лист до ГУНП в Житомирській області для проведення розшукових заходів, до якого долучено копію розписки про отримання повістки від 31.05.2024 року. Додатково про перебування позивача 31.05.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідно отримання повістки про явку на 20.06.2024 свідчить і той факт, що саме 31.05.2024 позивачу працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 видано картку №407 медичного огляду військовозобов`язаного для подальшого проходження військово-лікарської комісії.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і в спосіб, передбачений Конституцією і законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 .

Постановою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 № 2/163 від 18.07.2024, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що громадянин ОСОБА_1 . 1981 р.н., 15.07.2024 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для оновлення облікових даних та проходження військово-лікарської комісії. Встановлено, що громадянину ОСОБА_1 31.05.2024р. було вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої йому належало з`явитися 20.06.2024р за адресою: АДРЕСА_1 . Проте у визначений час він не з`явився. Про наявність поважних причин неявки у визначений термін не повідомляв. Тому встановленим порядком було направлено звернення №2/1924 від 02.07.2024р. до органів Національної поліції про розшук і доставлення його до другою відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такого, що вчиняє адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.21-1 КУпАП. На момент складання постанови громадянин ОСОБА_1 не оспорив допущене порушення шляхом надання підтверджуючих документів, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення. Громадянин ОСОБА_1 під час дії особливого періоду, маючи обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, порушуючи вимоги абзацу другого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статті 23, 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №560, не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_1 у строк визначений в повістці, протягом трьох днів від визначених у повістці дати та часу прибуття не повідомив про причини неявки, окрім того в подальшому не прибув до другого відділу ЖРТЦК в строк що не перевищує сім календарних днів. Своїми умисним діянням (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно з копії розписки ОСОБА_1 від 31.05.2024 року слідує, що йому 31.05.2024 року представником ІНФОРМАЦІЯ_2 було вручено повістку №1322 про виклик на 9:00 год. 20.06.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до копії рапорту від 02.07.2024 року головного спеціаліста відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я начальника відділення обліку мобілізаційної роботи - заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин ОСОБА_1 , який згідно облікових даних проживає за адресом: АДРЕСА_2 , не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 після оповіщення.

02.07.2024 начальник відділення обліку мобілізаційної роботи - заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з проханням надати розпорядження щодо направлення матеріалів до правоохоронних органів для проведення заходів розшуку та доставки військовозобов`язаного ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією рапорту від 02.07.2024 року, зареєстрованого за №2/3805.

Як слідує з копії звернення від 02.07.2024 року за №2/1924 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до начальника ГУ Національної поліції України в Житомирській області щодо доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , таких посадових осіб (громадян), які порушують законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, встановлені правила військового обліку: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_1 , у зв`язку з неявкою по повістці.

Згідно з копії розписки ОСОБА_1 від 15.07.2024 року слідує, що йому 15.07.2024 року представником ІНФОРМАЦІЯ_2 було вручено повістку про виклик ОСОБА_1 на розгляд справи на 12:00 год. 18.07.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.3.ст.210-1 КУпАП.

У відповідності до копії розписки про роз`яснення прав ОСОБА_1 від 15.07.2024 року, представником ІНФОРМАЦІЯ_2 йому було роз`яснено його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч. 1ст. 7 КУпАП).

Порядок притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягають до такої відповідальності.

Відповідно до ч.1ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з вимогами ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частина 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, з накладенням штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( від 17000 грн. до 25500 грн.).

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Абзацом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон 3543-ХІІ) визначено що мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Абзацом 5 частини 1 статті 1 Закону 3543-ХІІ передбачено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону», - особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Даним Указом постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

В свою чергу, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідними Законами вносились зміни до даних Указів, на підставі яких продовжено дію воєнного стану та загальну мобілізацію.

Таким чином, з 24 лютого 2022 року в Україні триває особливий період.

В силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

При цьому за приписами частини сьомої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до частини восьмої статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу Кабінетом Міністрів України затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки від 23.02.2022 №154 (далі - Положення). Відповідно до пункту 1 Положення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до пунктів 9-11 Положення, завданнями/функціями Центрів, серед іншого, є: ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів; оформлення та видача військово-облікових документів призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладання адміністративних стягнень відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, здійснення заходів оповіщення та призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

В свою чергу, згідно статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Вручення повісток, їх отримання та обов`язок з`явитися за отриманою повісткою регулюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

В свою чергу, згідно пункту 3 додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 (далі - Порядку), призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, судом встановлено, що уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 на виконання законодавства з питань військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації, 31.05.2024 року позивачу було вручено повістку №1322 про виклик до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 де датою прибуття встановлено 20.06.2024 року. Про отримання даної повістки позивач особисто підписався в розписці, про що свідчить відрізний корінець врученої повістки.

За таких обставин, доводи Позивача про те, що він повістки про виклик на 20.06.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 31.05.2024 року не отримував є необґрунтованими.

Окрім того, суд критично ставиться до доводів позивача щодо того, що 15.07.2024, в той час, коли він перебував у другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 , йому було повідомлено, що він зобов`язаний підписати вищевказану повістку, бо в разі відмови, залишиться у відділі на невстановлений час, а тому підписав вищезазначену повістку.

Вказані доводи позивача спростовуються як особистими поясненнями позивача, наданими в судовому засіданні, так і дослідженими судом рапортом головного спеціаліста ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.07.2024 року щодо неявки ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 після оповіщення, рапортом заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.07.2024 року за №2/3805 щодо направлення матеріалів до правоохоронних органів для проведення заходів розшуку та доставки військовозобов`язаного ОСОБА_1 до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , зверненням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 до органу Національної поліції від 02.07.2024 року за №2/1924 щодо доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 .

Вказані документи створені та зареєстровані 02.07.2024 року, тобто раніше дати (15.07.2024), в яку, як стверджує позивач, його було примушено підписати повістку про виклик на 20.06.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що викликає в суду обґрунтовані сумніви з приводу правдивості тверджень позивача щодо того, що повістка №1322 року йому була вручена пізніше вказаної в ній дати виклику.

Окрім того, позивачем не надано суду жодних доказі тиску працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 , які б свідчили, що він під примусом 15.07.2024 року підписав повістку №1322 про виклик на 20.06.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Доказів звернення позивачем з даного приводу до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення або до вищестоящих органів військового управління про проведення службового розслідування матеріали справи також не містять.

При цьому дата видачі позивачу під особистий підпис повістки №1322 від 31.05.2024 відповідає даті отримання нимкартки №407 медичного огляду військовозобов`язаного для подальшого проходження військово-лікарської комісії.

Таким чином, судом встановлено що позивач ОСОБА_1 31.05.2024 року отримав повістку №1322 про виклик на 20.06.2024 до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить його підпис у відповідній розписці - відрізному корінці врученої повістки.

За таких обставин, виходячи з вищезазначених положень законодавства, позивач був зобов`язаний прибути за викликом для постановки на військовий облік та визначення призначення на особливий період, проте, у визначений час він не з`явився.

Доказів поважності причин неявки за повісткою №1322 про виклик на 20.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивач не надав ні до ІНФОРМАЦІЯ_5 на час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ні до суду під час розгляду даної справи.

Що стосується тверджень позивача в позовній заяві з приводу того, що 15.07.2024 року він повідомив другий відділ ІНФОРМАЦІЯ_5 та надав відповідні підтверджуючі документи того, що є батьком трьох неповнолітніх дітей, а також що працює у філії «Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат», де вирішується питання щодо бронювання його на період мобілізації та на воєнний час у 2024 році, то на переконання суду вказані обставини не є підставою для не виконання та звільнення ОСОБА_4 від обов`язку, визначеного частиною першою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.

Таким чином, своїми діями (бездіяльністю) позивач порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і тим самим під час особливого періоду вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Судом встановлено, що позивачу 15.07.2024 року представником ІНФОРМАЦІЯ_2 було вручено повістку про виклик ОСОБА_1 на розгляд справи на 12:00 год. 18.07.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.3.ст.210-1 КУпАП, що підтверджується копією розписки ОСОБА_1 від 15.07.2024 року.

Як стверджує представник відповідача у відзиві на позов, 18.07.2024 було здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, на який позивач не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду його справи.

Відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що доказів, які б підтверджували поважність причин неприбуття позивача на розгляд адміністративної справи до ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачем не надано. Також, відсутні докази, що позивач подавав до ІНФОРМАЦІЯ_2 будь-які заяви чи клопотання, у тому числі письмові пояснення чи клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином, із досліджених матеріалів справи суд не вбачає порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності позивача, оскільки позивач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду його справи.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.210-1 КУпАП, є суспільні відносини у сфері виконання військового обов`язку.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме, у порушенні обов`язків військовозобов`язаного під час особливого періоду, неявці на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 без поважних причин.

Суб`єкт даного адміністративного правопорушення - військовозобов`язаний.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Враховуючи дію особливого періоду, проаналізувавши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази , суд приходить до висновків, що обставини оповіщення позивача про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 та обставина неприбуття за відповідною повісткою є доведеним.

За таких обставин, в діях позивача наявний склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, за яке його і було притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції частини третьої статті 210-1 КУпАП, а саме 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Доводи позивача щодо необхідності складання протоколу про адміністративне правопорушення є помилковими та суперечать чинному законодавству України.

Так, відповідно до статті 258 КУпАП, протокол не складається, зокрема, у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Доводи щодо уточнення облікових даних та дотримання правил військового обліку не стосується даної справи, оскільки позивача притягнено до адміністративної відповідальності за ст.210-1 КУпАП, а саме за порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складена у відповідності до вимог КУпАП, в основу оскаржуваної постанови покладено докази, які наявні в матеріалах справи та які досліджені судом.

З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до норм чинного законодавства, підстав для її скасування немає, а отже у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються, у відповідності до приписів ст. 134, 139 КАС України.

На підставі ст. 19 Конституції України, керуючись ст.ст. 9, 23, 213, 251, 280 КУпАП, ст. ст.2, 77, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії № 2/163 від 18.07.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду за наслідками розгляду судом першої інстанції справи набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце знаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 01.10.2024.

Суддя Д.О. Бобер