Справа № 357/9188/24
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/9188/24
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючий суддя Бондаренко О.В., за участю секретаря судового засідання Каплічної Ж.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

01.07.2024 представник позивача, адвокат Кудіна Марія Геннадіївна, звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», мотивуючи тим, що 16.06.2024 працівником поліції 2-го взводу 2 роти 2 батальйону ППП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП ст. сержантом поліції Кудрявцевим А.Ю. винесено стосовно ОСОБА_1 постанову ЕНА № 2405058 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 126 КУпАП України. У постанові відповідач зазначає, що 16.06.2024 о 12:53 в м. Сквира, по вул. Незалежності, 147 Б, водій керував ТЗ «Skoda Octavia» LPU 3874, будучи позбавленим права керування ТЗ, чим порушив п.2.1 «а» ПДР України, і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 126 КУпАП. На позивача накладено штраф в розмірі 20 400,00 грн. Оскаржувана постанова винесена безпідставно, без повного з`ясування усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, а тому є підстави її скасувати. Інспектор патрульної поліції не є уповноваженою особою щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 126 КУпАП, вчинені працівниками ЗСУ під час виконання ними службових обов`язків військової служби, натомість уповноваженим органом є Військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у ЗСУ. Позивач є військовослужбовцем, а отже виконував на час складення постанови службові обов`язки як працівник ЗСУ. Військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. Відповідно до довідки № 124/РВЗ від 12.01.2024 солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . Згідно ч. 1 ст. 235-1 КУпАП військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України розглядає справи про вчинені водіями військових транспортних засобів - військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків правопорушення, передбачені частинами першою, четвертою і п`ятою статті 121, статтею 121-1, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1 - 126, статтею 132-1 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 15 КУпАП при порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту - військовослужбовцями строкової служби, а також вчиненні ними військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу, штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується. У випадках, зазначених у цій статті, органи (посадові особи), яким надано право накладати адміністративні стягнення, передають матеріали про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності. Отже, системний аналіз зазначеного вище законодавства дає підстави дійти висновку про те, що ВІБДР розглядає справи про адміністративне правопорушення, вчинені водіями військових транспортних засобів і службовими особами військових частин та організацій вимог нормативно-правових актів з безпеки дорожнього руху та порядку використання транспортних засобів. Під час зупинки ОСОБА_1 керував транспортним засобом, наданим йому для транспортування після стаціонарного лікування і проходження ВЛК до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . Автомобіль не є власністю позивача. Позивач керував ТЗ у військовій формі, проте працівник поліції не перевіряв його військові документи. Отже, слід дійти висновку, що відповідач є неналежною та неуповноваженою особою, яка розглянула справу відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Також, зазначає про відсутність належної підстави для зупинки транспортного засобу передбачених ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію». Автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками патрульної поліції без правових підстав, вичерпаний перелік яких визначений ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», що свідчить про неправомірність дій працівника поліції щодо перевірки документів водія ОСОБА_1 . З урахуванням викладених обставин, вважає, що постанова ЕНА № 2405058 від 16.06.2024 винесена незаконно, тому підлягає скасуванню. Крім того, після винесення постанови працівники поліції не відсторонили позивача від керування автомобілем, хоча встановили, що він позбавлений права керування ТЗ. Тому, просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2405058 від 16.06.2024 винесену поліцейським 2 взводу 2 роти 2 батальйону ППП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП старшим сержантом ОСОБА_2 , за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

08.07.2024 ухвалою судді позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків заяви.

22.07.2024 представник позивача, адвокат Кудіна Марія Геннадіївна подала до суду заяву про усунення недоліків позову, разом з позовною заявою у новій редакції, в якій, зокрема, змінила первісного відповідача ОСОБА_2 поліцейського 2-го взводу 2 роти 2 батальйону ППП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі на Полк патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції та просила скасувати постанову ЕНА № 2405058 від 16.06.2024, винесену працівником поліції 2-го взводу 2 роти 2 батальйону ППП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП ст. сержантом поліції Кудрявцевим А.Ю., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 4 ст.126 КУпАП України, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення і відсутності законних підстав для зупинки транспортного засобу, та покласти судові витрати на відповідача.

23.07.2024 після усунення недоліків позову, судом поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовною заявою, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

06.08.2024 представник відповідачів, ППП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП та Департаменту патрульної поліції, за довіреністю у справі - ОСОБА_3 , подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що викладені твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного.16.06.2024 о 12 год 53 хв. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_2 , за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, м. Сквира, вул. Незалежності, керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування, чим порушив п. 2. 1. (а) Правил дорожнього руху, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП. Пунктами 1.1,1.9 ПДР встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Відповідно до п. 2.4 ПДР водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пред`явити документи зазначені в п. 2.1 ПДР. Керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 4 ст. 126 КУпАП). Припис ч. 4 ст. 126 КУпАП є імперативним, та встановлює відповідальність у вигляді штрафу за керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами. В графі номер 7 Постанови «До постанови додається» Поліцейським було вказано відео з боді - камери MotorolaVB400 № 293644, о 11 годині 30-31 хвилині згідно п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» було зупинено транспортний засіб «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 за перевищення швидкісного режиму в населеному пункті, про що водію було повідомлено, де останній відразу визнав вину та зазначив, що поспішає бо їде додому так як перебуває у відпустці та відразу попросив поліцейського скоріше скласти адміністративні матеріали та не затримувати час. Поліцейським було повідомлено позивача, про законну причину зупинки, а саме перевищення швидкості в населеному пункті та що водій керуючи транспортним засобом в населеному пункті зобов`язаний рухатися зі швидкістю не більше 50 км/год. відповідно до п.12.4 ПДР України в той час як останній їхав 74 км/год, що було виміряно приладом TruCamТС000681. O 11 год 33 хв розпочато розгляд справи за фактом вчинення правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення п. 12.4 ПДР України за що передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., зачитано права особи відповідно до ст. 268 КУпАП та 63 Конституції України, оцінивши всі докази було прийнято рішення притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та винесено постанову серії ЕНА № 2403854 від 16.06.2024. Розгляд справи за ч. 1 ст. 122 КУпАП відбувався на автомобільній дорозі Р-04 Київ- Звенигородка яка проходить через населений пункт с. Шкарівка на ділянці якого є проблеми із зв`язком та інтернетом, тобто перевірити всі дані через «інформаційний портал Національної поліції» не було можливим, постанова виносилась за наявними матеріалами у справі. Від`їхавши від місця розгляду справи з`явився інтернет та знову перевіривши ОСОБА_1 через «інформаційний портал Національної поліції» було встановлено, що позивач позбавлений права керування транспортними засобами строком на один рік за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП рішенням Дружківського міського суду Донецької області у справі № 229/1162/24 від 26.02.2024, тому було прийнято рішення наздогнати авто марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та пере розглянути справу у відповідності до ст. 36 КУпАП та розглянути справу за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Зупинивши вказане ТЗ на підставі п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» так як особу водія було встановлено та були підстави вважати, що водій причетний до вчинення адміністративного правопорушення, отже зупинка є законною. Водієві було роз`яснено, що постанова за ч. 1 ст. 122 КУпАП серії ЕНА № 2403854 від 16.06.2024 скасовується суб`єктом владних повноважень та на водія буде винесена нова постанова за ч. 4 ст. 126 КУпАП за порушення п. 2.1. (а) ПДР України, а саме керування транспортним засобом будучи позбавленим права керування.Таким чином Відповідач мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення. Оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, заслухавши пояснення Позивача, поліцейський, керуючись законом та правосвідомістю, постановив визнати винним Позивача, у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн, що в межах санкції даної статті. Після чого позивача було ознайомлено з винесеною Постановою, та повідомлено порядок її оскарження, наслідки її невиконання, передбачені ст. 307, 308 КУпАП. Окремо варто зауважити, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною четвертою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог інших правил дорожнього руху не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.Отже, позбавлення права керування транспортним засобом водія виключає таке його право. З цього слідує, що сам факт керування який підтверджений доданим відеозаписом та визнанням такого у своєму позові позивачем - є самостійним імперативним складом адміністративного правопорушення. Щодо перебування на службі Позивача під час винесення постанови, зазначає наступне. Так, дійсно ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем В/Ч НОМЕР_1 відповідно до довідки № 124/РВЗ від 12.01.2024 в свою чергу відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 9384/1 від 15.06.2024 солдат ОСОБА_1 потребує відпустки у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів, відповідно до медичної картки стаціонарного хворого позивач госпіталізований 05.06.2024, тобто на момент винесення постанови 16.06.2024 Позивач перебуває у відпустці/лікарняному, а не під час несення служби, отже за адміністративні правопорушення несе відповідальність на загальних засадах. Також, позивач 16.06.2024 під час відпустки/лікарняного рухався на ТЗ марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_2 . Якщо взяти до уваги твердження представника позивача, що він під час несення служби, то чому на автомобілі не були встановлені номерні знаки на чорному фоні і під час розгляду справи позивач не пред`явив шляховий лист та не повідомив яке саме завдання він виконує. Отже можна зробити висновок, що позивач не перебував на службі а був у відпустці у зв`язку з хворобою. Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 4 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, якімають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.Враховуючи викладене вище, поліцейський діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП.Тому, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 268 КАС України, суд дійшов висновку про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки неприбуття у судове засідання учасників справи, повідомлених належним чином, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 2 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

З матеріалів справи (а.с. 14, 58) вбачається, що 16.06.2024 поліцейським 2 взводу 2 роти 2 батальйону ППП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції старшим сержантом поліції Кудрявцевим Андрієм Юрійовичем відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕНА №2405058 у справі про адміністративне правопорушення, в якій вказано, що 16.06.2024 о 12:53 в м. Сквира, по вул. Незалежності, 147 Б, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_3 , будучи позбавленим права керування, чим порушив п.2.1 (а) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП. Вказаною постановою до позивача за вищевказане правопорушення застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Представник позивача, заперечуючи вказане правопорушення, зазначила, що інспектор патрульної поліції не є уповноваженою особою щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 126 КУпАП, вчинені працівниками ЗСУ під час виконання ними службових обов`язків військової служби, натомість уповноваженим органом є Військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у ЗСУ. Позивач є військовослужбовцем, а отже виконував на час складення постанови службові обов`язки як працівник ЗСУ. Крім того, під час зупинки керував транспортним засобом, наданим йому для транспортування після стаціонарного лікування і проходження ВЛК до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , автомобіль не є власністю позивача. Позивач керував ТЗ у військовій формі.

Однак, суд критично оцінює зазначені твердження представника позивача, виходячи з наступного.

Так, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан, який діє і на даний час.

Зазначений факт є загальновідомим, тому не потребує доказуванню у відповідності до ч. 3 ст. 78 КАС України.

Відповідно до ст. 15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. До зазначених осіб не може бути застосовано громадські роботи, виправні роботи, адміністративний арешт. У разі притягнення таких осіб до відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі направлення особи, яка вчинила таке насильство, на проходження програми для осіб, які вчинили домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, здійснюється на загальних підставах.

Інші, крім зазначених у частині першій цієї статті, особи, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів або спеціальних положень про дисципліну, у випадках, прямо передбачених ними, несуть за вчинення адміністративних правопорушень дисциплінарну відповідальність, а в інших випадках - адміністративну відповідальність на загальних підставах.

При порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту - військовослужбовцями строкової служби, а також вчиненні ними військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу, штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується. У випадках, зазначених у цій статті, органи (посадові особи), яким надано право накладати адміністративні стягнення, передають матеріали про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.

За вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 235-1 КУпАП Військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України розглядає справи про вчинені водіями військових транспортних засобів - військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків правопорушення, передбачені частинами першою, четвертою і п`ятою статті 121, статтею 121-1, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1 - 126, статтею 132-1 цього Кодексу. Від імені військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України розглядати справи про адміністративні правопорушення мають право посадові особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. Посадова особа військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, розглянувши справу про зазначені у частині першій цієї статті правопорушення, може накласти на винних адміністративне стягнення у вигляді попередження або передати матеріали про ці правопорушення відповідним командирам (начальникам) для вирішення питання про притягнення винних до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Також, відповідно до положень ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, частини перша, друга і четверта статті 126 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з лютого 2023 року, водночас з 05.06.2024 госпіталізований до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, 15.06.2024 проведений медичний огляд військово-лікарською комісією ВЧ НОМЕР_4 , якою встановлено, що захворювання пов`язане з проходженням військової служби та на підставі ст. 44 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки для лікування, у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_5 , копією довідки № 124/РВЗ від 12.01.2024, копією медичної картки стаціонарного хворого від 05.06.2024 та копією довідки військово-лікарської комісії № 9384/1 від 15.06.2024 (а.с. 9, 10, 11, 12, 55, 56, 60).

Отже, враховуючи вищезазначене, встановлено, що позивач ОСОБА_1 на момент винесення постанови 16.06.2024 перебував у відпустці для проходження лікування терміном 30 календарних днів, тому не міг виконувати службові обов`язки, як наслідок він несе адміністративну відповідальність на загальних підставах та у межах спірних правовідносин застосуванню підлягає норма ст. 222 КУпАП.

Згідно Наказу Міністерства внутрішніх справ №166 від 02.03.2021, зареєстрований в МЮУ 22.03.2021 за №353/35975 «Про деякі питання номерних знаків транспортних засобів» затверджено Вимоги до номерних знаків транспортних засобів та Єдині зразки номерних знаків транспортних засобів.

Згідно п. 1 Розділу 2 Вимог до номерних транспортних засобів, затверджені Наказом МВС №166 від 02.03.2021 номерні знаки за призначенням згідно з додатком 1 до цих Вимог поділяються на 17 типів. Типи 1, 3-5, 7, 8 та 11-17 поділяються на підтипи (9 тип номерних знаків це знаки для всіх типів автомобілів, автомобільних причепів, автобусів, самохідних машин та механізмів Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також тих, які належать органам військової контррозвідки Служби безпеки України). Номерні знаки вказаних транспортних засобів мають розмір 520x112 мм, кількість цифр 5, кількість літер 1, колір поля знаків чорний, колір цифр, літер та ребра жорсткості знаків білий, без світло повертальної плівки.

Водночас, позивач - ОСОБА_1 16.06.2024 під час відпустки для проходження лікування рухався на ТЗ марки «SkodaOctavia», номерний знак ( НОМЕР_2 ) якого зображений на білому фоні, тобто вказаний транспортний засіб не є власністю ЗСУ та під час розгляду справи не пред`явив дорожній лист і не повідомив, яке саме завдання він виконує, що вбачається з відеозапису надано представником відповідача до відзиву на позовну заяву.

Ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно п. 4 розділу І наведеної Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 4 ст.126 КУпАП.

Розділом ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року регламентовано процедуру розгляду поліцією справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2 розділу ІІІ наведеної Інструкції передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.4 ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Так, п.5 Розділу ІІІ Інструкції визначено, що поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Також, п.9 Розділу ІІІ Інструкції передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складання протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п.10 Розділу ІІІ Інструкції). Аналогічні положення закріплені в ст. 252 КУпАП.

П. 11 ч.1 ст. 23 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Представник позивача заперечуючи проти винесеної постанови вказує про відсутність належної підстави для зупинки транспортного засобу, автомобіль позивача був зупинений працівниками патрульної поліції без правових підстав, вичерпний перелік яких визначений ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», що свідчить про неправомірність дій працівника поліції щодо перевірки документів водія ОСОБА_1 .

Однак, суд критично оцінює зазначені твердження виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху, аналогічні положення викладені в пунктах 1.3 та 1.9. ПДР України.

Відповідно до п.2.1 (а) Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Згідно із п.1.10 Правил дорожнього руху визначено терміни: водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії; механічний транспортний засіб це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна.

Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, в редакції постанови Кабінету Міністрів України №511 від 10.05.2009, зі змінами та доповненнями (далі Положення), є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства.

П. 2 Положення передбачено, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Посвідчення водія відповідної категорії дійсне протягом 30 років з дати його видачі, крім посвідчення водія, що видане особі вперше. Посвідчення водія, видане особі вперше, дійсне протягом двох років з дня його видачі з обмеженим правом керування транспортним засобом.

П. 3 даного Положення передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, зокрема, В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми.

Ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

П. 2 ч.1 ст. 32 Закон України «Про Національну поліцію» вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо, зокрема, водій порушив Правила дорожнього руху та є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Тобто, поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав); у разі, якщо поліцейським належним чином не задокументовано факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів в тому числі реєстраційного документу на транспортний засіб є неправомірними.

Відповідного висновку дійшла колегія суддів Касаційного адміністративного суду (КАС) у справі від 15 березня 2019 року № 686/11314/17

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2405058, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з порушенням п. 2.1 (а) ПДР.

Для встановлення складу та події адміністративного правопорушення у справі що розглядається, слід встановити, що ОСОБА_1 16.06.2024 в м. Сквира по вул. Незалежності 147 Б, керував транспортним засобом «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_3 , будучи позбавленим права керування.

Так, керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 20.02.2019 року у справі №404/4467/16-а).

На підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, зазначеного в постанові ЕНА №2405058 від 16.06.2024, представником відповідача надано суду постанову Дружківського міського суду Донецької області у справі № 229/1162/24 від 26.02.2024, яка набрала законної сили 08.03.2024, про позбавлення позивача права керування транспортними засобами строком на один рік за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та диск з записом з місця події (476035), який додано до постанови в якості доказу.

З оглянутого відеозапису, вбачається, що 16.06.2024 о 11 год 30 хв працівниками поліції було зупинено транспортний засіб «SkodaOctavia», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , за перевищення швидкісного режиму в населеному пункті, про що водію було повідомлено, де останній відразу визнав вину та зазначив, що поспішає бо їде додому так як перебуває у відпустці та відразу попросив поліцейського скоріше скласти адміністративні матеріали та не затримувати час. Поліцейським було повідомлено позивача, про причину зупинки, а саме перевищення швидкості в населеному пункті та що водій керуючи транспортним засобом в населеному пункті рухався зі швидкістю 74 км/год, що було виміряно приладом TruCamТС000681, а зобов`язаний рухатися зі швидкістю не більше 50 км/год відповідно до п.12.4 ПДР України та водій пред`явив посвідчення водія в додатку «Дія». Крім того, поліцейський зазначав, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП постановою Дружківського міського суду Донецької області у справі № 229/1162/24 від 26.02.2024, а позивач в свою чергу зазначив, що він знає про дану постанову, адже до нього було застосовано лише адміністративне стягнення у вигляді штрафу, без позбавлення посвідчення водія. В подальшому розпочато розгляд справи за фактом вчинення правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення п. 12.4 ПДР України за що передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 340 грн, зачитано права особи відповідно до ст. 268 КУпАП та 63 Конституції України, прийнято рішення притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та винесено постанову серії ЕНА № 2403854 від 16.06.2024.

Також, з оглянутого судом відеозапису вбачається, що від`їхавши від місця розгляду справи та повторно перевіривши ОСОБА_1 через «інформаційний портал Національної поліції» було встановлено, що позивач позбавлений права керування транспортними засобами строком на один рік за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП постановою Дружківського міського суду Донецької області у справі № 229/1162/24 від 26.02.2024, тому поліцейськими було вирішено наздогнати транспортний засіб «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та розглянути справу саме за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Зупинивши вказаний транспортний засіб, водієві було роз`яснено, що постанова за ч. 1 ст. 122 КУпАП серії ЕНА № 2403854 від 16.06.2024 скасовується суб`єктом владних повноважень та на водія буде винесена нова постанова за ч. 4 ст. 126 КУпАП за порушення п. 2.1. (а) ПДР України, а саме керування транспортним засобом будучи позбавленим права керування, який дійсно не пред`явив документи згідно вимог п.2.1 (а) ПДР України.

Також, з відеозапису, вбачається, що відеофіксація вищевказаного правопорушення відбулась 16.06.2024 за участю сторін по справі, працівник поліції спілкуючись з позивачем, роз`яснив йому права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, роз`яснив суть правопорушення, які допустив ОСОБА_1 , а також вказав, що постановою суду він позбавлений права керування транспортним засобом, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, що ним не заперечувалося; також, поліцейський розпочавши розгляд справи про адміністративне правопорушення, назвав свою посаду, спеціальне звання та прізвище, пояснив позивачу підставу зупинки, а також, що він уповноважений на розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Також, з вказаного відеозапису вбачається, що у відповідності до положень чинного законодавства поліцейським розглянуто справу про адміністративне правопорушення у присутності позивача та враховуючи характер вчиненого правопорушення, на місці вчинення правопорушення винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення.

З копії постанови Дружківського міського суду Донецької області у справі №229/1162/24 від 26.02.2024 (а.с. 81-83), вбачається, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема у тому, що він 11 лютого 2024 року о 06:00 год в м. Дружківка, вул. Свободи, 86, керував транспортним засобом BMW RP 64148, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору, внаслідок чого авто отримало механічні пошкодження, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та піддано стягненню в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Постанова набрала законної сили 08.03.2024.

Також, даною постановою встановлено, що ОСОБА_1 надав у суді свої пояснення та підтвердив обставини зазначені в протоколі, вину визнав, про адміністративне стягнення, яке передбачене за вчинення цього правопорушення обізнаний.

Згідно із ч. 6 ст. 78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, зокрема, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, зважаючи на наведені обставини, суд відхиляє доводи представника позивача про те, що у працівників поліції були відсутні передбачені законом підстави для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 .

Також, як зазначалось вище, позивач, будучи позбавленим права керування транспортними засобами строком на один рік постановою Дружківського міського суду Донецької області у справі №229/1162/24 від 26.02.2024, 16.06.2024 здійснив керування транспортним засобом, а тому, враховуючи те, що позивач знаючи та розуміючи, що він позбавлений права керування транспортними засобами, керував автомобілем, суд вважає доведеним факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ч.3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається з положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено ст. 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.

У разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені ст. 251 КУпАП), які відповідно до ст. 252 КУпАП повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів надалі виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові, - постанова ВС від 15.11.2018, №524/5536/17.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах ВС від 13.03.2020 справа №234/6323/17, від 31.10.2019 справа №398/3566/16-а, від 30.05.2018 справа №337/3389/16-а.

Як вбачається з оскаржуваної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, остання містить інформацію про фіксацію правопорушення, оскільки в графі «до постанови додається» зазначено номер відеозапису відео з БК Моторола №476035, який збігається з номером відеозапису вчиненого правопорушення, що був оглянутий в судовому засіданні та до суду не надано доказів, які б підтверджували, що відповідач при складанні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності діяв не в спосіб, передбачений КУпАП, не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення, а ті обставини, на які посилається позивач як на підставу скасування постанови в частині притягнення до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, суд розцінює як спробу уникнення адміністративної відповідальності.

Тому, враховуючи, що відповідачем відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке встановлена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена у відповідності до вимог закону, адміністративне стягнення накладене в межах санкції статті закону, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в суді та будь-якими доказами не спростовано, тому підстав для її скасування немає.

У відповідності до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 визначений частиною другою статті 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зокрема, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно було винесено оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності серії ЕАН №2405058 від 16.06.2024 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Щодо встановлення належності відповідачів, як обов`язку суду, слід зазначити наступне.

П. 9 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що відповідач це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно положень ст. 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Положеннями ст. 255, 288 КУпАП передбачено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу Національної поліції та належним відповідачем є саме відповідний орган державної влади суб`єкт владних повноважень, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 року № 742/2298/17).

Тому, враховуючи, що оскаржувана постанова серії ЕАН №2405058 від 16.06.2024 про накладення адміністративного стягнення винесена поліцейським 2 взводу 2 роти 2 батальйону ППП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції старшим сержантом поліції Кудрявцевим Андрієм Юрійовичем від імені органу, а саме: Департаменту патрульної поліції, суд дійшов висновку, що вимоги до Полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП заявлені позивачем як до неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, а також беручи до уваги те, що позовна заява не підлягає задоволенню, судові витрати позивача у вигляді сплати судового збору слід залишити без відшкодування.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 7, 33, ст. 126, 245, 251, 252, 258, 268, 276, 280, 283, 288, 289, 293 КУпАП, ст. 2, 5, 72, 73, 77, 90, 139, 143, 205, 241, 242, 244, 246, 255, 268-272, 286, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 )до Полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції(місцезнаходження: вул. Сухоярська, 18А, м. Біла Церква, Київська область), Департаменту патрульної поліції(, місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048), про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено та проголошено 02.10.2024.

Суддя:О. В. Бондаренко