Справа № 200/2413/24
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2024 року м. Дніпросправа № 200/2413/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року (суддя Златін С.В.) в адміністративній справі

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Східного офісу Держаудитслужби

про визнання протиправним та скасування підпункту вимоги, -

в с т а н о в и в :

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати підпункт 2.3 пункту 2 вимоги Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області від 22.12.2023 № 040508-15/5771-2023.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що він не уповноважений у даній справі досліджувати правомірність визначення контролюючим органом сум збитків та їх обґрунтованість, адже збитки відшкодовуються в судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, тому правильність їх обчислення та обґрунтованість вимоги в цій частині перевіряє суд, який розглядає позов про стягнення з підконтрольної установи збитків.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що заявлений спір є публічно-правовим, оскаржувана вимога (відповідний пункт) є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому в межах даної справи суд мав надати належну оцінку всім доводам позивача щодо неправомірності вимоги Держаудитслужби.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що позивачем не зазначено обґрунтованих доводів та не надано належних доказів у спростування висновків контролюючого органу в оскаржуваній частині вимоги.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом оскарження в даній адміністративній справі є пп. 2.3 п. 2 вимоги Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області від 22.12.2023 № 040508-15/5771-2023, відповідно до якого зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України забезпечити перерахування до спеціального фонду державного бюджету орендну плату від оренди нерухомого майна в сумі 35,48 тис. грн, відповідно до норм пункту 10 частини 3 статті 29 Бюджетного кодексу України, пункту 133 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483.

Підконтрольна установа не погоджується з висновком, викладеним в Акті ревізії щодо необхідності перерахування до спеціального фонду державного бюджету орендну плату від оренди нерухомого майна, та, відповідно, оскаржуваним пунктом вимоги, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, вірно вказав, що законність і правильність обчислення розміру визначення збитків може бути предметом перевірки в судовому порядку за позовом органу фінансового контролю до винних осіб, а не у справі за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Водночас, суд не надав належної оцінки тій обставині, що оскаржуваний підпункт вимоги вказує на необхідність забезпечення відшкодування шкоди, натомість не містить вимоги про стягнення збитків.

Проте, згідно з актуальними правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в подібних правовідносинах, як то в постановах від 21.03.2023 у справі № 560/4370/22, від 03.08.2023 у справі № 260/3573/21, оскарження в судовому порядку індивідуально-правового акта, яким у цьому випадку є вимога Держаудитслужби, є гарантованим правом підконтрольного органу в розрізі завдань та принципів адміністративного судочинства.

Отже у випадку, коли позивач оскаржує обґрунтованість виявленого порушення, внаслідок якого контролюючий суб`єкт виніс вимогу про відшкодування шкоди, суд має надати належну оцінку відповідним доводам позивача, що не забезпечено судом першої інстанції під час розгляду даної справи.

Усуваючи такий недолік, суд апеляційної інстанції зазначає, що в результаті проведення ревізії діяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області виявлено, серед інших, порушення: неперерахування до спеціального бюджету України орендну плату в сумі 35 480,00 грн відповідно до ч. 4 ст. 13 Бюджетного кодексу України в складі третьої підгрупи першої групи власних надходжень бюджетних установ.

Так, між позивачем та ТОВ «Авалон-08» укладено договори оренди нерухомого майна: № 216/КЕС-2013 від 05.07.2013, № 224/КЕС-спец.2013 від 05.07.2013, за умовами яких орендна плата в розмірі 100% перераховується орендарем до державного бюджету на спеціальний рахунок орендодавця щомісяця. Реквізити рахунків зазначені в договорах.

Під час ревізії відповідачем не встановлено неперерахування або неповне перерахування орендної плати згідно з наведеними договорами. Висновки відповідача ґрунтуються лише на тому, що грошові кошти, отримані від орендаря, мали перераховуватися до спеціального фонду Державного бюджету України, тоді як ці кошти зараховувалися до спеціального фонду кошторису по КПКВ 1003020 (доходи від оренди майна бюджетних установ).

В свою чергу, позивач зазначає, що відповідач дійшов необґрунтованого висновку, без врахування особливостей спеціального законодавства, як то Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України», наказу Міністра оборони України від 03.08.2016 № 400, постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України, джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) є власні надходження бюджетних установ (у тому числі наукових установ Національної академії наук України і галузевих академій наук), що утримуються за рахунок державного бюджету, у тому числі орендна плата за користування військовим майном, майном Національної академії наук України і галузевих академій наук, 50 відсотків орендної плати за користування іншим майном, що належить бюджетним установам, які утримуються за рахунок державного бюджету.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 затверджено Порядок передачі в оренду державного та комунального майна.

Абзацом 1 пункту 133 названого Порядку передбачено, що орендна плата за оренду закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил, інших військових формувань, органами, підрозділами, закладами та установами Держспецзв`язку, рухомого та нерухомого військового майна спрямовується згідно із статтею 8 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» до державного бюджету.

Отже, наведені норми чинного законодавства дають можливість дійти беззаперечного висновку, що кошти за передане позивачем в оренду майно мали бути спрямовані до державного бюджету.

Посилання позивача, що стаття 8 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» є бланкетною та відсилає до наказу Міністра оборони України від 03.08.2016 № 400, є помилковими, адже цим наказом лише визначено порядок обліку та використання коштів, одержаних від господарської діяльності у Збройних Силах України, тоді як сама стаття 8 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» прямо встановлює, що кошти, одержані від здійснення військовими частинами господарської діяльності, зараховуються до Державного бюджету України та використовуються виключно на національну оборону відповідно до кошторису Міністерства оборони України.

Таким чином, позивач помиляється, ототожнюючи поняття «зарахування коштів до Державного бюджету України» та «використання коштів, одержаних від господарської діяльності у ЗСУ», адже ці поняття мають різну правову природу та не вступають в суперечність одне з одним.

Суд звертає увагу, що чинне законодавство встановлює обов`язок спрямувати кошти, одержані від господарської діяльності, до Державного бюджету України, з одночасним визначенням, що такі кошти можуть використовуватися виключно на національну оборону відповідно до кошторису Міністерства оборони України.

При цьому, згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України, якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить доводи апелянта такими, що спростовують висновок відповідача в оскаржуваній частині вимоги, відтак підстави для визнання протиправним та скасування підпункту 2.3 пункту 2 вимоги Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області від 22.12.2023 № 040508-15/5771-2023 відсутні.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року в адміністративній справі № 200/2413/24 скасувати.

У задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з 01 жовтня 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 01 жовтня 2024 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров