Справа № 760/5907/24
Суддя: Зуєвич Л. Л.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/895/24
Справа № 760/5907/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3; e-mail: ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С ТА Н О В И В:

Рух справи

12.03.2024 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов вказаний адміністративний позов, датований 09.03.2024, за підписом позивача, в якому вона просить суд:

- поновити строк на оскарження постанови серії ЕНА № 1199926 про накладення адміністративного стягнення;

- визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського Данілова Івана Олександровича , капітана поліції бат. 1 роти 1 Управління патрульної поліції міста Києва від 07.01.2024 серії ЕНА № 1199926 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та застосування стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2024 для розгляду зазначеного позову визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18.03.2024 відповідний позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України /далі - КАС України/).

Обґрунтування позову

В позові, зокрема, вказується, що 07.01.2024 приблизно о 00 год. 21 хв. позивач сиділа в автомобілі на пасажирському сидінні поряд зі будинком де мешкає, автомобіль перебував у нерухомому стані, з виключеним двигуном, не рухався. До позмвача підійшли працівники поліції та попросили надати документи для встановлення моєї особи, які вона надала. Після чого, зі слів позивача, працівники поліції, щось перевіряли по базі і сказали, що відносно неї буде складено постанова, але при позивачу її складено не було.

Позивач вважає, що відносно неї неправомірно складено постанову від 07.01.2024, - про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за порушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 3 400,00 грн - за порушення, якого вона, зі слів позивача, не вчиняла.

Позивач стверджує, що жодних Правил дорожнього руху не порушувала, сиділа в автомобілі на пасажирському сидінні поряд зі будинком де мешкає, автомобіль перебував у нерухомому стані, з виключеним двигуном, нікуди не рухався.. В період дії воєнного стану, який у нас оголошено 24.02.2022 заборонено відео реєстратори, тому надати таку інформацію щодо відео може лише відповідач.

В позові наголошується, що жодних доказів правопорушення у справі, крім самої оскаржуваної постанови, наприклад показань хоча свідків, показань технічних приладів чи технічних засобів, чи інших доказів у справі, на момент розгляду адміністративної справи, не було.

Позивач вважає, що притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП є незаконним та необґрунтованим.

При цьому, у позові завертається увага, що позивачка ОСОБА_1 не була учасником дорожнього руху в розуміння правил ПДР, тому до неї не застосовується порушення ст. 126 КУпАП.

Щодо правової позиції Департаменту

26.08.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, датований 15.08.2024, за підписом представника Департаменту - Кубрак О.І. (діє на підставі довіреності), в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 30-4323).

У відзиві вказується, що відповідно до оскаржуваної постанови, 07.01.2024 о 00 год. 21 хв. позивач керуючи транспортним засобом Lincoln номерний знак НОМЕР_2 в м. Києві, вул. Смолича, 4 в темну пору доби з вимкненим світлом та не надав посвідчення водія відповідної категорії та повідомив, що не має посвідчення водія, чим порушив вимоги п. 2.1.а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України) - керування транспортним засобом особою, яка не має права керувати за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Зазначається, що протягом розгляду справи позивач, не надала посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортними засобами.

Відповідач наполягає, що посвідчення водія може бути предметом перевірки при встановленні права особи на керуванням транспортним засобом, на вимогу інспектора водій зобов`язаний пред`явити зазначений документ.

Наголошує, що інспектор діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026 (далі - Інструкція) та до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", таким чином зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення (оптичний диск з відеозаписом додається).

Крім того у відзиві зауважується, що постановою Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/1421/24 позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а отже, на думку відповідача, факт керування позивачем транспортним засобом є доведеним і не потребує доказуванню.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що інспектор діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених чинним законодавством, а отже позов не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 07.01.2024 капітаном поліції бат. 1 роти 1 Управління патрульної поліції в місті Києві Дівіловим Іваном Олександровичем складено постанову серії ЕНА № 1199926 (а.с. 17) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, за змістом якої 07.01.2024 о 00 год 41 хв, у м. Київ, вул. Юрія Смолича, 4А, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керувала транспортним засобом Lincoln, номерний знак НОМЕР_2 , в темну пору доби з вимкненим світлом та не надала посвідчення водія відповідної категорії та повідомила, що не має посвідчення водія, чим порушила вимоги п. 2.1.а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 2 ст. 126 КУпАП.

У зв`язку з зазначеним на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3 400,00 грн.

Позивач не погоджується із інкримінованим їй правопорушенням, вважає оскаржувану постанову незаконною, наголошує на відсутності доказів вчинення вказаного адміністративного правопорушення.

Департамент стверджує, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення був досліджений та встановлений інспектором під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідачем до відзиву додано диск з відеозаписом з бодікамери, який судом оглянуто за результатами чого підтверджено обставини, викладені у відзиві (а.с. 36).

Доводи позивача про те, що вона не керувала транспортним засобом повністю спростовується переглянутим відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 переслідують на службовому автомобілі патрульні поліцейські, які помічають, що, після того як ОСОБА_1 зупинила авто, остання пересідає на пасажирське сидіння. Крім того, з відеозапису вбачається, що під час спілкування з представниками поліції ОСОБА_1 повідомила, що документів на права керування не має, просила відпустити, пропонувала «домовитись».

За змістом п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Частиною 4 статті 9 КАС України передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За змістом ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Оскільки завданням адміністративного судочинства є встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права, для цього КАС України покладає на суд обов`язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для правильного з`ясування всіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Дієвість адміністративного судочинства залежить від того, на скільки повно і всебічно будуть підтверджені доказами обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (див. постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 480/9736/21, адміністративне провадження № К/990/8645/23).

В силу принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі вжив усі передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Так, як вбачається з Єдиного реєстру судових рішень, постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.03.2024 у справі № 752/1421/24 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117675274).

За змістом такої постанови, зокрема, вказано, що: « ОСОБА_1 07.01.2024 року о 00 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Юрія Смолича, буд. 6а, керувала транспортним засобом «Lincoln MKZ» д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода та поведінка. що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

… Так, за результатами дослідження матеріалів справи, в тому числі перегляду в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського, встановлено, що ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом, на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відмовилась, тому вважаю, що ОСОБА_1 слід визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.».

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, ж - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом п. 2.1.а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування.

Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП, підтверджувався відео з боді камери.

Будь-яких доказів на противагу позивачем не надано.

Просто невизнання позивачем вини постфактум, без надання будь-яких доказів на спростування вчинення відповідного адміністративного правопорушення, не може бути взято судом до уваги.

Крім того, суд враховує, що до матеріалів справи позивачем копії посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії або будь-яких доказів того, що на момент складання оскарженої постанови позивач мала право керування відповідним транспортним засобом також не додано.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

При цьому, ст. 62 Конституції України регламентує, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що матеріалами даної конкретної справи не спростовано вчинення позивачем адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим у суду відсутні розумні сумніви щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, у зв`язку з яким щодо нього складено оскаржену постанову.

У даній справі наведені позивачем обставини та докази не доводять, що вона не керувала транспортним засобом, а також порушення її прав в процесі притягнення до адміністративної відповідальності.

З урахуванням зазначеного суд приходить висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в процесі судового розгляду, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати позивача у справі покладаються на нього ж.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-247, 255, 257, 269, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 18, 251, 256, 268, 276, 286-289, 293 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. Л. Зуєвич