Справа № 280/8909/24
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РУХУ

30 вересня 2024 року Справа № 280/8909/24 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Мінаєва К.В., перевіривши матеріали позовної заяви

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження невідоме; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ),

військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 1), військової частини НОМЕР_4 (далі відповідач 2), у якій позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії відповідача 1 щодо нарахування та виплати позивачу в період з 08.04.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 04.01.2023 грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, тобто без врахуванням положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній з 29.01.2020).

2) визнати протиправними дії відповідача 2 щодо нарахування та виплати позивачу у період з 03.01.2023 по 20.05.2023 грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, тобто без врахуванням положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній з 29.01.2020);

3) зобов`язати відповідача 1 здійснити перерахунок позивачу за період з 08.04.2022 по 31.12.2022 сум грошового забезпечення, основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, обчисливши їх із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній з 29.01.2020) шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

4) зобов`язати відповідача 1 здійснити перерахунок позивачу за період з 01.01.2023 по 04.01.2023 сум грошового забезпечення, основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, обчисливши їх із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній з 29.01.2020) шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

5) зобов`язати відповідача 2 здійснити перерахунок позивачу за період з 03.01.2023 по 20.05.2023 сум грошового забезпечення, основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, обчисливши їх із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній з 29.01.2020) шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

6) зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення весь час затримки виплати - за період з 08.04.2022 року ио день фактичної виплати грошового забезпечення;

7) зобов`язати відповідача 2 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення весь час затримки виплати - за період з 03 січня 2023 року по день фактичної виплати грошового забезпечення;

8) визнати протиправною бездіяльність відповідача 1, яка полягає в не виплаті компенсації військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного у зв`язку з виконанням обов`язків позивачу при проходженні військової служби в період з квітня 2022 року по січень 2023 року;

9) зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплати позивачу грошову компенсацію військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного у зв`язку з виконанням обов`язків позивачем при проходженні військової служби в період з квітня 2022 року по січень 2024 року;

10) визнати протиправною бездіяльність відповідача 2, яка полягає в не виплаті компенсації військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного у зв`язку з виконанням обов`язків позивачу при проходженні військової служби в період з січня 2023 року по червень 2024 року;

11) зобов`язати відповідача 2 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного у зв`язку з виконанням обов`язків позивачем при проходженні військової служби в період з січня 2023 року по червень 2024 року.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Кушнеренком Є.Ю., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1100857 від 18.09.2024.

Відповідно до статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви, зокрема, з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України.

За приписами частини першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зазначає, що положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту).

Разом з тим, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (в редакції, чинній по 18.07.2022 включно) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В аспекті спірних правовідносин поняття "грошове забезпечення" і "заробітна плата", які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовця охоплюється застосованим в частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України визначенням "законодавство про оплату праці" та, відповідно, звернення до суду з заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що неодноразово була висловлена, зокрема, у постанові від 25.04.2019 у справі №804/496/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №360/3359/19.

Законом України № 2352-IX від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон України № 2352-ІХ від 01.07.2022), що набрав чинності 19.07.2022, внесені зміни до норм Кодексу законів про працю України.

Зокрема, частини перша друга статті 233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно з якою працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (частина перша). Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (частина друга).

Закон України № 2352-ІХ від 01.07.2022 не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, отже, його норми не мають зворотної дії в часі.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Як слідує з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, правила обчислення строку звернення до суду працівника про стягнення належної йому заробітної плати (грошового забезпечення) визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що протягом проходження позивачем служби у військовій частині НОМЕР_2 (з 08.04.2022 по 04.01.2023) та військовій частині НОМЕР_4 (з 03.01.2023 по 22.06.2024) йому нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення у неправильному розмірі (виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом на 01.01.2018), що також вплинуло на розмір допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Також вказує, що грошове забезпечення військовослужбовця не підлягає оподаткуванню військовим збором, тому утриманий військовий збір за період з квітня 2022 року по червень 2024 року підлягає поверненню. З огляду на виплату забезпечення не у повному обсязі зазначає про наявність підстав для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 08.04.2022 по день фактичної виплати.

Оскільки по 18.07.2022 включно діяла редакція статті 233 КЗпП України, згідно з якою строки звернення до суду із позовом про нарахування та виплату грошового забезпечення (заробітної плати) та його складових частин на момент не застосовувалися, то в даному випадку строк позовної давності не застосовується до позовних вимог, що стосуються грошового забезпечення з 08.04.2022 (включення до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ) по 18.07.2022 включно, водночас до інших позовних вимог строк позовної давності застосовується.

Згідно з пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, з 01.07.2023 строк звернення до суду із позовом про виплату заробітної плати регламентується статтею 233 КЗпП України і складає три місяці з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права (тобто, 30.09.2023).

Як встановлено судом з копії військового квитка, на момент виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , тобто 04.01.2023, частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці обмежувався трьома місяцями.

Таким чином, із урахуванням виплати грошового забезпечення за місяць на наприкінці такого місяця (про інше позивачем суду не повідомлено), позивач мав звернутись до суду із позовом стосовно позовних вимог щодо виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 04.01.2023 у тримісячний період після скасування карантина з 30.06.2023, тобто до 30.09.2023, однак з відповідним позовом звернувся лише 18.09.2024 (про що свідчить відбиток штемпелю на конверті), тобто із пропуском тримісячного строку щодо позовних вимог за період з 19.07.2022 по 04.01.2023.

Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді. Така позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 31 березня 2020 року по справі № 807/235/16 (адміністративне провадження № К/9901/49805/18).

Суд при розгляді питання строку звернення до суду також враховує і те, що одним з визначальних критеріїв для прийняття рішення про недопуск особи до правосуддя та залишення позовної заяви без розгляду, зокрема, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, з обов`язковим врахуванням того, що одним з основних елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та надати докази поважності причин його пропуску.

До позовної заяви долучено клопотання про поновлення строк звернення до суду, обґрунтоване тим, що позивач з 01.05.2022 та по дату звільнення проходив військову службу, а також, починаючи з травня 2022 по травень 2024 року позивач здійснює бойовій завдання, перебуваючи у зоні ведення бойових дій. Відтак, у позивача не завжди був зв`язку та необхідні засоби комунікації для зв`язку з адвокатом, судом та інше, що унеможливлювало звернутися до суду раніше. Також просить врахувати ту обставину, що будучи військовослужбовцем та несучи військову службу із охорони держави та громадян, позивач досить тривалий час був позбавлений можливості звертатися за правовою допомогою.

Суд зауважує, що саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду, та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на заявника, що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин специфіки проходження служби, які не дали можливості звернутися позивачу до суду, за захистом порушеного права. На підтвердження проходження позивачем військової служби у матеріалах позовної заяви наявна лише копія військового квитка. Крім того, необізнаність позивача з нормами законодавства не може свідчити про поважність причин пропуску такого строку, оскільки вказана обставина не є незалежною від його волі та не пов`язана з дійсними істотними перешкодами та труднощами. За виявлення належної активності та небайдужості, існувала об`єктивна можливість реалізувати своє право на оскарження у встановлений законом строк.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. При цьому суд зауважує, що отримуючи щомісячне грошове забезпечення та будучи достовірно обізнаним з розміром виплачених сум, позивач мав можливість дізнатися про порушення його прав з підстав, викладених у позові, та своєчасно звернутися з відповідними позовними вимогами.

Відтак, для вирішення клопотання про поновлення строку звернення до суду позивачу необхідно надати суду докази проходження військової служби з 19.07.2022 по 04.01.2023 та надати докази на підтвердження обставин специфіки проходження служби у вказаний період, які не дали можливості звернутися позивачу до суду за захистом порушеного права до 30.09.2023.

Суд при розгляді питання строку звернення до суду враховує, що одним з визначальних критеріїв для прийняття рішення про недопуск особи до правосуддя та залишення позовної заяви без розгляду, зокрема, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, з обов`язковим врахуванням того, що одним з елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності.

За приписами статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Оскільки право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, позивачу слід подати до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку звернення з цим позовом та надати документальні докази поважності причин його пропуску.

При цьому суддя зазначає, що поважними причинами пропуску такого строку можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Разом з тим, до суду таких надано не було.

Щодо іншої частини позовних вимог судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 22.06.2024 № 177 сержанта ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 31.05.2024 № 107-РС з військової служби у запас, виключено з 22.06.2024 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_4 . Відтак, враховуючи, що за вирішенням спору у відносинах з військовою частиною НОМЕР_4 (за період з 03.01.2023 по 22.06.2024) позивач також звернувся 18.09.2024 (про що свідчить відбиток штемпелю на конверті), то тримісячний строк звернення до адміністративного суду у частині позовних вимог до військової частини НОМЕР_4 позивачем не пропущений.

Суд підсумовує, що не вважає строк звернення до суду пропущеним з позовними вимогами до військової частини НОМЕР_2 за період з 08.04.2022 по 18.07.2022, а також не допущено порушення строку звернення з вимогами до військової частини НОМЕР_4 (період проходження служби з 03.01.2023 по 22.06.2024), водночас строк звернення з позовними вимогами до військової частини НОМЕР_2 у період з 19.07.2022 по 04.01.2023 є пропущеним, а наведені представником причини пропуску строку звернення до суду не є поважними.

У відповідності до частин першої, другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин позов підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду належним чином оформленої відповідно до статті 167 КАС України заяви про поновлення строків звернення до суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 по 04.01.2023 (у частині вимог до військової частини НОМЕР_2 ) з доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду (який сплив 30.09.2023), з визначенням обставин, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій.

Керуючись статтями 161, 169, 171, 241, 243, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_4 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду належним чином оформленої відповідно до статті 167 КАС України заяви про поновлення строків звернення до суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 по 04.01.2023 (у частині вимог до військової частини НОМЕР_2 ) з доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду (починаючи з 01.10.2023), з визначенням обставин, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій.

Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, суд повертає позовну заяву у відповідності до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя К.В.Мінаєва