Справа № 120/11902/24
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

30 вересня 2024 р. Справа № 120/11902/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Яремчук Костянтин Олександрович, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Ухвалою від 16 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки, що містить позов, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

На виконання вимог ухвали від 16 вересня 2024 року представником позивача 23 вересня 2024 року подано до суду заяву про усунення недоліків, у якій просить поновити строк звернення до адміністративного суду. В обґрунтування поданої заяви представник позивача вказав на те, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Далі представник позивача вказав на те, що оскільки непроведення виплати належної суми пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, тому виплата недоплаченої суми пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

Відтак застосовування шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, матиме наслідком неможливість реалізувати позивачем права, передбаченого діючим законодавством України. На підставі вказаних обставин представник позивача просить поновити строк звернення до адміністративного суду.

Розглянувши заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, зважаю на таке.

Особливості строків звернення до адміністративного суду врегульовані статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), частиною 1 якої передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Водночас триваюча пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень не є підставою для поновлення строку звернення до адміністративного суду, враховуючи те, що позивач знав про нездійснення перерахунку та виплати пенсії після ухвалення Конституційним Судом України рішення № 1-р(ІІ)2021 від 07 квітня 2021 року.

За змістом позовних вимог позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії у розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2021 року, виходячи із 8 мінімальних пенсій за віком, а тому вважає, що слід стягнути з Держави Україна на його користь матеріальну шкоду у сумі 394043,40 гривень, заподіяної прийняттям неконституційного правового акта шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного рахунку Державного бюджету.

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що з 01 січня 2015 року по 30 червня 2021 року пенсія йому виплачувалась у розмірі, визначеному відповідно до Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII та постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23 листопада 2011 року № 1210, а не в кратному відношенні до мінімальної пенсії за віком. Вказує, що рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)2021 від 07 квітня 2021 року у справі № 3-333/2018(4498/18) встановлено, що громадяни України, на яких поширюється дія статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII, мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії частини третьої статті 54 цього закону в редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-III.

Так, Рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)2021 від 07 квітня 2021 року у справі № 3-333/2018(4498/18), на яке посилається позивач, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину 3 статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Частина 3 статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 4 вказаного рішення визначено, що громадяни України, на яких поширюється дія статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII, мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії частини 3 статті 54 цього закону в редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Водночас у заяві про поновлення строку звернення до суду представник позивача вказує на те, що в зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України згаданого рішення його право на отримання компенсації з Державного бюджету України за період з січня 2015 року по червень 2021 року за невиконання державою свого позитивного матеріального та процесуального обов`язку є підтвердженим та безумовним.

Разом із тим такі покликання представника позивача як на підставу для поновлення строку звернення до адміністративного суду суд вважає безпідставними, оскільки строк звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої неконституційним актом, слід обраховувати з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення.

Аналогічні правові висновки у подібних спірних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 540/5397/21, від 14 грудня 2023 року у справі № 540/5398/21.

Так, у вказаних справах суд касаційної інстанції виснував, що строк звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої неконституційним актом, слід обраховувати з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення.

Таким чином, саме з 08 липня 2021 року (тобто через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 1-р(ІІ)2021 від 07 квітня 2021 року) виникли підстави для звернення до суду щодо стягнення шкоди, завданої неконституційним актом, а тому саме з цієї дати розпочинає перебіг шестимісячного строку звернення до суду.

Однак із цим позовом позивач звернувся до суду лише 10 вересня 2024 року, тобто з істотним пропуском строку, передбаченого статтею 122 КАС України (пропуск строку становить понад три роки).

Суд не бере до уваги посилання представника позивача на те, що непроведення виплати недоплаченої суми пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, а також те, що виплата недоплаченої суми пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком, оскільки вказані аргументи стосуються саме перерахунку та виплати пенсій за минулий час, а не строку звернення до суду із позовною заявою.

Іншими словами, у разі якщо особа дотрималася строку звернення до адміністративного суду і під час розгляду справи буде встановлено, що виплата пенсії компетентними органами не виплачувалася і за минулий час, то виплата такої пенсії має проводитися без обмеження строку.

В цьому ж випадку особа пропустила шестимісячний строк звернення до адміністративного суду та звернулася з позовом із значним пропуском такого строку.

Окремо суд вважає за необхідне наголосити і на тому, що звернення до відповідача із заявою про відшкодування матеріальної шкоди та отримання відповіді на неї не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, право на яке позивач реалізував лише у вересні 2024 року.

Верховний Суд в своїй постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 240/27663/23 наголошує, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

За таких обставин подання позивачем у вересні 2024 року позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин зволікання із оскарженням бездіяльності відповідача щодо нездійснення позивачу перерахунку та виплати пенсії у розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2021 року (як про те зазначено в прохальній частині позову), матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду висновки Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, має намір відновити порушені, на його думку права, шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2021 року, а з цим позовом звернувся до суду лише 10 вересня 2024 року, тому, беручи до уваги періодичний характер пенсійних виплат та наведені правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення з цим адміністративним позовом до суду і не надав належного обґрунтування та доказів щодо його поновлення.

Суд зазначає, що інших підстав поважності пропуску позивачем строку звернення до суду не наведено та доказів на їх підтвердження не надано.

Отже, позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку та не надавши належним чином обґрунтованої заяви про його поновлення.

Відповідно до частини першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Наведені норми кореспондуються з положеннями пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, згідно з яким позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 КАС України.

З огляду на викладене позовну заяву ОСОБА_1 належить повернути на підставі пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України.

Відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів повернути особі, що її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович