Справа № 160/16593/20
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2024-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

02 жовтня 2024 року Справа №160/16593/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Златіна С.В.,

за участі секретаря судового засідання - Дубина Ю.О.

представника позивача Меламед В.

представника відповідача Землянухіна Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні звіт відповідача про виконання рішення суду та заперечення представника позивача на звіт відповідача про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/16593/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року справа № 160/16593/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання поновити виплати пенсії, шляхом її призначення на загальних підставах - задоволено частково та, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву позивача про поновлення виплати пенсії, та винести відповідне рішення, щодо поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 року, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведення компенсації втрати частини доходів.

Вказане рішення набрало законної сили.

Ухвалою суду від 02.02.2024 року зобов`язано відповідача надати суду звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі № 160/16593/20.

04.04.2024 року відповідач надав суду звіт про виконання рішення суду. Відповідач вказує на те, що існує ряд обставин, що унеможливлюють виконання рішення суду, а саме: не збереження пенсійної справи позивача, згідно рішення суду не є можливим встановити, який саме вид пенсії підлягає поновленню позивачу.

08.04.2024 року позивач подав заперечення на звіт відповідача про виконання рішення суду, у яких вказує на те, що відсутність паперової пенсійної справи позивача не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку з відсутністю його пенсійної справи.

Ухвалою суду від 17.04.2024 року заперечення на звіт ГУ ПФ України в Дніпропетровській області задоволено; визнано неприйнятим звіт ГУ ПФ України в Дніпропетровській області від 03.04.2024 року про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від від 25 січня 2021 року справа № 160/16593/20; зобов`язано ГУ ПФ України в Дніпропетровській області надати новий звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року справа № 160/16593/20 протягом 60-ти днів з моменту отримання даної ухвали суду.

17.06.2024 року відповідач подав додаткові пояснення через систему Електронний суд, у яких вказує на те, що рішення суду у даній справі ним повністю виконано, а саме: поновлено виплату пенсії позивачу з 07.10.2009 рок.

20.06.2024 року відповідач подав додаткові пояснення через систему Електронний суд, у яких вказує на те, що рішення суду у даній справі ним повністю виконано, а саме: позивачу нараховано компенсацію втрати частини доходів у сумі 1645,91 грн.

15.07.2024 року представник позивача подав заперечення на звіт відповідача від 17.06.2024 року, у якому вказує на те, що рішення суду фактично не виконано відповідачем: відповідач не здійснив поновлення пенсії позивачу в розмірі відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; не здійснив виплату пенсії позивачу з 07.10.2009 року; не здійснив нарахування та не виплатив компенсацію втрат частини доходів на поновлену пенсію позивача. У зв`язку з чим позивач просить суд відмовити у прийнятті звіту відповідача від 17.06.2024 року, накласти на керівника відповідача штраф у розмірі від 20 до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; зобов`язати відповідача протягом 10-ти днів подати звіт про виконання рішення суду; постановити окрему ухвалу в порядку статті 249 КАС України.

Ухвалою суду від 02.09.2024 року розгляд питання про прийняття звіту відповідача призначено до розгляду у судовому засіданні.

Відповідач у судовому засіданні просив суд затвердити звіт відповідача та зазначив про те, що органом пенсійного фонду після подання звіту здійснено розрахунок пенсії позивача виходячи з прожиткового мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність встановлено законом на певну дату починаючи з 07.10.2009 року з поступовим збільшенням розміру прожиткового мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність. Розмір пенсії позивача становить на день розгляду справи 2817 грн. Також відповідач після подання звіту нарахував компенсацію починаючи з 01.03.2021 року. Пенсія буде виплачуватися разом з компенсацією починаючи з жовтня 2024 року.

Позивач у судовому засіданні заперечував проти звіту відповідача, вказуючи на те, що рішення суду не виконано: розмір пенсії визначено без урахуванням трудового стажу позивача; прожитковий мінімум встановлений для осіб, які втратили працездатність , повинен застосовуватися не станом на 07.10.2009 року, а станом на момент виплати пенсії; розрахунок компенсації повинен бути зроблений з 07.10.2009 року; позивач не отримує пенсію та компенсацію станом на день розгляду справи на розрахунковий рахунок.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року справа № 160/16593/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання поновити виплати пенсії, шляхом її призначення на загальних підставах - задоволено частково та, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву позивача про поновлення виплати пенсії, та винести відповідне рішення, щодо поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 року, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведення компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, суд зобов`язав відповідача вчинити дві дії:

1) розглянути заяву позивача про поновлення виплати пенсії, та винести відповідне рішення, щодо поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,

2) та провести компенсацію втрати частини доходів.

Отже, поновлення пенсії позивача повинно відбутися саме відповідно норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 45 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

За вказаних обставин, відповідач повинен був поновити позивачу пенсії з 07.10.2009 року виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом станом на жовтень 2009 року, збільшуючи поступово розмір пенсії відповідно до зростання прожиткового мінімуму.

За вказаних обставин, суд відхиляє доводи позивача про те, що прожитковий мінімум встановлений для осіб, які втратили працездатність, повинен застосовуватися не станом на 07.10.2009 року з подальшим поступовим збільшенням, а станом на момент виплати пенсії.

Відповідач під час розгляду справи надав докази поновлення пенсії позивачу з 07.10.2009 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно розрахунків розміру пенсії позивача, що містяться у матеріалах справи, розмір пенсії становить не нижче прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом починаючи з 07.10.2009 року, збільшуючи поступово розмір пенсії відповідно до зростання прожиткового мінімуму.

Станом на момент розгляду справи розмір пенсії позивача становить 2817 грн.

Також відповідач надав суду докази проведення позивачу компенсації втрати частини доходів.

Однак згідно розрахунку розміру компенсації судом встановлено, що він проведений з 01.03.2021 року по 01.09.2024 року, тобто лише з моменту набрання даним рішенням суду законної сили.

Однак пенсія позивачу не виплачувалась починаючи з 07.10.2009 року і тому розмір компенсації втрати частини доходів повинен бути проведений починаючи саме з 07.10.2009 року.

У даному випадку рішення суду не є підставою для виникнення права позивача на поновлення виплати пенсії; рішення суду лише підтверджує право позивача на отримання пенсії починаючи з 07.10.2009 року.

Окрім того, станом на день розгляду справи позивач так і не отримав від відповідача виплати пенсії та виплати компенсації, то рішення суду у даній справі не є виконаним у повному обсязі.

Окремо суд зазначає, що рішенням суду у даній справі не зобов`язано відповідача здійснювати виплату пенсії та компенсації позивачу на визначений позивачем розрахунковий рахунок, як вказує позивач у своїх поясненнях; суд не може вимагати від відповідача вчиняти дії, які чітко не визначені у резолютивній частині рішення суду.

За вказаних обставин, суд не приймає звіт відповідача від 17.06.2024 року з додатковими поясненнями та встановлює відповідачу новий строк для подання звіту 60 днів з моменту отримання даної ухвали суду, оскільки на всій території України запроваджено воєнний стан з 24.02.2022 року, а також запроваджені періодичні відключення електричної енергії.

Щодо накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до приписів статті 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Таким чином, після набрання рішенням законної сили його юридична сила прирівнюється до сили закону у правовідносинах між сторонами.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у даній набрало законної сили.

Приписами частин 2 та 3 статті 382 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідач всупереч статті 129-1 Конституції України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не виконав рішення суду, яке набрало законної сили.

Однак, специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, що він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту, чи невиконання рішення суду. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.04.2020 по справі №560/523/19, які з урахуванням частини п`ятої статті 242 КАС України підлягають обов`язковому застосуванню до спірних правовідносин.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009р. №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

У справі Soering vs UK (judgement of 7 July 1989) Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Крім того, будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої - забезпечення і розвиток ідеалів та цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Конвенції.

Згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Специфіка застосування штрафної санкції за статтею 382 КАС України, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність органу, що він очолює.

Приймаючи до уваги те, що судом під час розгляду справи не встановлено фактів, які б свідчили саме про умисне невиконання відповідачем рішення суду у дані справі, судом не встановлено недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду; враховуючи те, що відповідач поновив виплату пенсії позивачу, а також нарахував компенсацію втрати частини доходів, однак невірно визначив розмір останньої, то суд не знаходить підстав для накладення штрафу.

Суд також відхиляє клопотання представника позивача про винесення окремої ухвали, оскільки у відповідності до статті 249 КАС України винесення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Керуючись ст. 382 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у прийняті звіту ГУ ПФ України в Дніпропетровській області від 17.06.2024 року та додаткових пояснень від 20.06.2024 року.

Встановити ГУ ПФ України в Дніпропетровській області новий строк для подання звіту про виконання рішення від 25.01.2021 року у справі № 160/16593/20 протягом 60-ти календарних днів з моменту отримання даної ухвали суду.

Відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень та у винесення окремої ухвали.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.В. Златін