Справа № 420/3424/24
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 вересня 2024 року

м. Київ

справа №420/3424/24

адміністративне провадження № К/990/34504/24

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Уханенка С.А.,

суддів: Соколова В.М., Мартинюк Н.М.,

перевірив касаційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у м.Одесі Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м.Одесі Одеської області, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Одеської міської ради, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління ДКСУ у м.Одесі Одеської області, за участю третьої особи: Одеської МР, в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління ДКСУ у м.Одесі Одеської області, викладені в листі №04-15-06/70від 10 січня 2024 року «Про повернення документів» стосовно повернення без виконання виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 20 лютого 2023 року у справі №522/2891/20;

- зобов`язати Управління ДКСУ у м.Одесі Одеської області вжити заходів, направлених на виконання виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м.Одеси від 20 лютого 2023 року у справі №522/2891/20.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2024 року, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління ДКСУ у м.Одесі Одеської області, викладені в листі №04-15-06/70 від 10 січня 2024 року «Про повернення документів» стосовно повернення без виконання виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 20 лютого 2023р. по справі №522/2891/20. Зобов`язано Управління ДКСУ у м.Одесі Одеської області вжити заходів, направлених на виконання виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 20 лютого 2023 року у справі №522/2891/20.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, Управління Державної казначейської служби України у м.Одесі Одеської області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2024 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

05 вересня 2024 року засобами поштового зв`язку Управління Державної казначейської служби України у м.Одесі Одеської області повторно надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення у цій справі.

Предметом спору у цій справі є правомірність повернення без виконання виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 20 лютого 2023 року у справі №522/2891/20.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Наведене означає, що положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено можливість перегляду, як виняток, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо заявником зазначені випадки, передбачені підпунктами "а" - "г" цієї норми та викладені підстави, визначені частиною четвертою статті 328 КАС України.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, справа розглянута Одеським окружним адміністративним судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскаржуючи судові рішення у справі, яка розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, скаржник у касаційній скарзі послався на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

В обґрунтуванні підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України скаржник зазначає, ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок №845) органи Казначейства здійснюють виконання рішень про стягнення коштів боржником за якими є державний орган, розпорядники або одержувачі бюджетних коштів, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства.

Як зазначає скаржник, кожного дня до органів Казначейства надходить велика кількість судових рішень про стягнення коштів з органів державної влади та органів місцевого самоврядування, зокрема, місцевих рад, які не мають відкритих рахунків в органах Казначейства, а тому не є боржниками в розумінні Порядку №845.

Верховний Суд відхиляє викладанні доводи скаржника, оскільки ним не зазначено в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, розгляд яких надав би нового, уніфікованого розуміння застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного кола осіб.

Питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Водночас колегія суддів зауважує, що потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики виникає, передусім, у тих випадках, коли практики з певного питання немає взагалі і її потрібно сформувати, або відсутня єдність у вже сформованій практиці з певного питання і такі обставини необхідності формування висновку щодо застосування норми права належно обґрунтовані у касаційній скарзі з викладенням підходу до застосування такої норми права, яка не застосовувалася раніше Верховним Судом у подібних правовідносинах.

Проте наведені скаржником доводи не свідчать про наявність жодної із вказаних вище умов, скаржник жодним чином не посилається на різноманітність такої практики або про її відсутність, не зазначає норму права та правовідносини, які вона врегульовує, що потребують висновку Верховного Суду стосовно питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

В обґрунтуванні підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що ця справа має виняткове значення для нього, оскільки виконання судових рішень органами Казначейства здійснюється відповідно до спеціального законодавства та в межах визначених повноважень, є завершальною стадією судового процесу та повинно призводити до відновлення прав стягувачів, а не зумовлювати нові судові процеси.

Суд наголошує, що з огляду на те, що поняття виняткового значення справи є оціночними, воно потребує належного обґрунтування з боку скаржника. Посилання на негативні наслідки для відповідача, що можуть настати в майбутньому, наприклад, виникнення нових судових процесів не дає безумовних підстав для відкриття касаційного провадження.

Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відтак, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження.

З огляду на відхилення Верховним Судом зазначених заявником виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав касаційного оскарження цих рішень, встановлених пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Державної казначейської служби України у м.Одесі Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м.Одесі Одеської області, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Одеської міської ради, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Копію цієї ухвали у вигляді електронного документу направити заявнику до електронного кабінету, а у разі його відсутності - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіС.А. Уханенко В.М. Соколов Н.М. Мартинюк