Справа № 200/4939/24
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 року Справа№200/4939/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022 у розмірі до 100 000,00 грн. щомісячно за період з 18.07.2023 р. до 21.07.2023 р., з 26.07.2023 р. до 24.08.2023 р., з 29.08.2023 р. до 27.09.2023 р., з 30.09.2023 р. до 20.10.2023 р., з 07.11.2023 р. до 27.11.2023 р., з 01.12.2023 р. до 14.12.2023 р., з 29.12.2023 р. до 11.01.2024 р. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини;

2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022 р. у розмірі до 100 000,00 грн. щомісячно за період з 18.07.2023 р. до 21.07.2023 р., з 26.07.2023 р. до 24.08.2023 р., з 29.08.2023 р. до 27.09.2023 р., з 30.09.2023 р. до 20.10.2023 р., з 07.11.2023 р. до 27.11.2023 р., з 01.12.2023 р. до 14.12.2023 р., з 29.12.2023 р. до 11.01.2024 р. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням виплачених сум за вказані періоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09 березня 2022 року, під час безпосереднього виконання бойового завдання по відбиттю нападу противника, в м. Волноваха Донецької області, виконуючи бойовий наказ з відсічі та стримування агресії збройних сил російської федерації та незаконних збройних формувань проти України, попав під обстріл з реактивних систем залпового вогню «БМ-21 ГРАД» та при падінні отримав травму колінного суглобу правої ноги.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не нараховував та не виплачував підвищену додаткову грошову винагороду у розмірі 100000,00 гривень, оскільки факт поранення, його пов`язаність із захистом Батьківщини підтверджується належними документами.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із цим позовом

22 липня 2024 року позовна заява була залишена без руху, позивачеві надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви.

29 липня 2024 року відкрито провадження із визначенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, про що постановлено відповідну ухвалу. Вказаною ухвалою позивачу поновлено строк для звернення до суду із вказаним позовом.

13 серпня 2024 року від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що відповідно до пункту 7 Наказу АДПСУ №164-АГ у період дії воєнного стану, до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включати військовослужбовців, які брали безпосередню участь у бойових діях або заходах та, зокрема: отримали поранення (контузії, травми, каліцтва) пов`язані із захистом Батьківщини - за весь час саме безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово - лікарської комісії.

На підставі наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

09 березня 2022 року ОСОБА_1 під час безпосереднього виконання бойового завдання по відбиттю нападу противника, в м. Волноваха Донецької області, під час руху евакуаційної колони з м. Волноваха Донецької області, виконуючи бойовий наказ з відсічі та стримування агресії збройних сил російської федерації та незаконних збройних формувань проти України, попав під обстріл з реактивних систем залпового вогню «БМ-21 ГРАД» та при падінні отримав травму колінного суглобу правої ноги, що підтверджується актом про нещасний випадок № 12/1-2022 від 10.11.2022 року.

Згідно довідки гарнізонної ВЛК № 1593 від 25.07.2023 року травма позивача, так, пов`язана із захистом Батьківщини.

В період з 18.07.2023 року до 07.07.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у медичній установі ТОВ «Медичний центр лікаря Тарасюка», що підтверджується епікризом від 21.07.2023 року.

Згідно довідки ВЛК №1593 від 25.07.2023 р. позивач потребував відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.

Згідно довідки ВЛК № 1809 від 28.08.2023 р. позивач потребував відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.

В період з 30.09.2023 року до 20.10.2023 року позивач перебував на лікуванні у клінічному санаторії «Аркадія» ДПСУ в м. Одеса, що підтверджується епікризом від 20.10.2023 року.

В період з 07.11.2023 року до 27.11.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в санаторії «Прикордонник-Немирів», що підтверджується випискою № 897.

В період з 01.12.2023 року до 14.12.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в санаторії «Прикордонник-Немирів», що підтверджується випискою № 942.

В період з 29.12.2023 року до 11.01.2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в санаторії «Прикордонник-Немирів», що підтверджується випискою № 983.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Строк дії воєнного часу неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє по теперішній час.

Закон України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон 2011-ХІІ), визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частин першої-другої статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

01.04.2022 постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку бронювання військовозобов`язаних за списком військовозобов`язаних під час дії воєнного стану» № 400 внесено зміни до вказаної вище Постанови № 168, згідно яких, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Пунктом 2-1 зазначеної постанови установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового i начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» 31.03.2022 Адміністрацією Держприкордонслужби видано наказ № 164-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» (далі - наказ 164-АГ), який був уведений в дію з 24.02.2022, а з 30.07.2022 Адміністрацією Держприкордонслужби на виконання пункту 2-1 Постанови № 168 видано наказ № 392-/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» (далі - Наказ № 392-АГ), який був уведений в дію з 01.08.2022. Тобто, в період лютий липень 2022 року діяла постанова КМУ № 168 та наказ 164-АГ, а в період з серпня по листопад 2022 року постанова КМУ №168 та наказ 392-АГ (зі змінами).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 № 36 затверджено Порядок та умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі - Порядок № 36), положення якого застосовувались з 01.02.2023.

Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 № 36 «Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 31 січня 2023 року за № 196/39252, втратив чинність на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справ № 726 від 01.09.2023 (далі - Наказ № 726).

Відповідно до пункту 4 Наказу 726, цей Наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з 01 червня 2023 року.

Наказом № 726 затверджені Особливості виплати військовослужбовцям Державної прикордонної служби України винагород, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Особливості № 726).

Пунктом 1 Особливостей № 726 визначено, що ці Особливості визначають процедуру здійснення виплати на період воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі - військовослужбовці) додаткової винагороди, передбаченої пунктами 1-1, 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», встановлюють перелік бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Державну прикордонну службу України (далі - Держприкордонслужба).

Пунктом 13 Особливостей № 726 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень до таких наказів включаються військовослужбовці, зазначені в пункті 2 цих Особливостей, у тому числі такі, які:

1) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- з дня отримання такого поранення та за час стаціонарного лікування, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (у тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або за час такої відпустки.

Виплата додаткової винагороди військовослужбовцям здійснюється щомісяця за минулий місяць на підставі наказів відповідно Голови Державної прикордонної служби України, начальників (командирів) регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ, органів забезпечення, підрозділів спеціального призначення Держприкордонслужби за місцем проходження військової служби, а їх начальникам (командирам) - на підставі наказів начальників (командирів) вищого рівня, які видаються до 8 числа поточного місяця. У разі надходження всіх необхідних документів, визначених пунктом 8 цих Особливостей, після 5 числа поточного місяця видання наказу про виплату додаткової винагороди здійснюється протягом поточного розрахункового місяця (пункт 11 Особливостей № 726).

З аналізу вищенаведених норм вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:

- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;

- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

Суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин наказів № 164-АГ, № 392-АГ, оскільки спірні правовідносини виникли в період перебування позивача на стаціонарному лікуванні та відпустці за станом здоров`я з 18.07.2023 року, тобто вже після втрати чинності зазначеними наказами.

Основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців (стаття 246 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Як вже зазначалось судом, позивач в періоди з 18.07.2023 року до 21.07.2023 року, з 07.11.2023 року до 27.11.2023 року, з 01.12.2023 року до 14.12.2023 року, з 29.12.2023 року до 11.01.2024 року проходив стаціонарне лікування через поранення, пов`язане із захистом Батьківщини.

Суд звертає увагу, що обидві вищевказані умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення) у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються належними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 в розмірі 100 000 гривень за періоди стаціонарного лікування з 18.07.2023 року до 21.07.2023 року, з 07.11.2023 року до 27.11.2023 року, з 01.12.2023 року до 14.12.2023 року, з 29.12.2023 року до 11.01.2024 року.

Разом з цим, згідно епікризу від 20.10.2023 року №1857, в період з 30.09.2023 року до 20.10.2023 року позивач перебував на лікуванні у клінічному санаторії «Аркадія» ДПСУ в м. Одеса. Однак із вказаного епікризу не вбачається, що позивач знаходився у санаторії «Аркадія» саме на стаціонарному лікуванні.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів про стаціонарне лікування позивача у період з 30.09.2023 року до 20.10.2023 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди у вказаний період.

Стосовно позовних вимог про нарахування та виплату щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 в розмірі 100 000 гривень за періоди з 26.07.2023 року до 24.08.2023 року, з 29.08.2023 року до 27.09.2023 року, суд зазначає наступне.

Положення Особливостей № 726 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 16 травня 2024 року у справі № 520/16191/23.

За змістом довідок ВЛК, що наявні в матеріалах справи, на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб позивач потребував відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.

Відповідно до Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби (який є Додатком 5 до Положення про проходження медичного огляду в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби 06.05.2009 № 333, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), стаття 81 визначає стани після проведеного лікування з приводу травм, отруєнь та деяких інших наслідків дії зовнішніх чинників.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.07.2007 №370, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.08.2007 за №902/14169, затверджено Класифікатор розподілу травм за ступенем тяжкості, відповідно до пункту 3 якого до тяжких травм відносяться:

підпункт 3.1. за характером отриманих ушкоджень: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма; перелом черепа; внутрішньочерепна травма важкого і середньоважкого ступеня тяжкості; поранення, проникаючі в просвіт глотки, гортані, трахеї, стравоходу, а також ушкодження щитоподібної і вилочкової залоз; проникаючі поранення хребта; ушкодження хребців шийного відділу хребта, у тому числі і без порушення функції спинного мозку; нестабільні ушкодження грудних або поперекових хребців; закриті ушкодження спинного мозку; поранення грудної клітки, що проникають в плевральну порожнину, порожнину перикарду або клітковину середостіння, зокрема без ушкодження внутрішніх органів; поранення живота, що проникають в порожнину очеревини; поранення, що проникають в порожнину сечового міхура або кишечнику; відкриті поранення органів заочеревинного простору (нирок, наднирників, підшлункової залози); розрив внутрішнього органа грудної або черевної порожнини або порожнини таза, заочеревинного простору, розриви діафрагми, розриви передміхурової залози, розрив сечоводу, розрив перетинкової частини сечовипускального каналу; переломи заднього півкільця таза з розривом клубово-крижового зчленування і порушенням безперервності тазового кільця або подвійні переломи тазового кільця в передній і задній частинах з порушенням його безперервності; вивихи та переломовивихи великих суглобів кінцівок; закриті та відкриті переломи довгих кісток кінцівок; множинні переломи п`ясних та плесневих кісток; ушкодження крупної кровоносної судини: аорти, сонної (загальної, внутрішньої, зовнішньої), підключичної, плечової, стегнової, підколінної артерій або супроводжуючих їх вен; термічні (хімічні) опіки IV ступеня з площею ураження, що перевищує 1% поверхні тіла; опіки III ступеня з площею ураження, що перевищує 10% поверхні тіла; опіки III ступеня кисті, стопи, ділянок великих суглобів, шиї, статевих органів з площею ураження, що перевищує 1% поверхні тіла; опіки II ступеня з площею ураження, що перевищує 20% поверхні тіла; опіки дихальних шляхів з опіками обличчя і волосистої частини голови; електротермічні ураження (низько- та високовольтні) з ураженням шкіри та субфасціальних структур тіла; відмороження III-IV ступеня, загальне охолодження організму; радіаційні ураження середнього (12-20 Гр) і важкого (20 Гр і більше) ступеня тяжкості; переривання вагітності; ушкодження периферичної нервової системи з функціональними порушеннями; тривалі розлади здоров`я з тимчасовою втратою працездатності на 60 днів і більше; стійка втрата працездатності (інвалідність); травми органа зору, що супроводжуються порушенням зору;

підпункт 3.2. травми, що в гострий період супроводжуються: шоком будь-якого ступеня тяжкості і будь-якого генезу; комою різної етіології; гострою серцевою або судинною недостатністю, колапсом, важким ступенем порушення мозкового кровообігу; гострою нирковою або печінковою недостатністю; гострою дихальною недостатністю; розладом регіонального і органного кровообігу, що призводить до інфаркту внутрішніх органів, гангрени кінцівок, емболії (газової і жирової) судин головного мозку, тромбоемболії; сепсисом;

підпункт 3.3. травми, які призвели до тяжких наслідків: втрата зору, слуху, мови; втрата якого-небудь органа або повна втрата його функції (при цьому втрата найважливішої у функціональному відношенні частини кінцівки (кисті або стопи) прирівнюють до втрати руки або ноги); психічні розлади; втрата репродуктивної здатності; невиправне понівечення обличчя.

Порівняльний аналіз переліку тяжких травм, наведених у пункті 3 Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, та травми отриманої позивачем 09.03.2022 року (травматичного пошкодження медіального та латерального менісків правого колінного суглоба, передньої хрестоподібної зв`язки (09.03.2022 р.), вільного хондромного тіла хондромаляції внутрішнього виростка стегнової кістки III-VI ступеня, латерального виростка стегнової кістки II-III ступеня, операцій: артроскопії правого колінного суглоба, видалення вільного хондромного тіла, резекції медіального та латерального менісків, кукси передньої хрестоподібної зв`язки, остеофітів (18.07.2023 р.), коригуючої, вальгизуючої високої тібіальної остеотомії правої великогомілкової кістки з фіксацією пластиною та гвинтами (18.07.2023 р.), - у вигляді незміцнілого післяопераційного рубця, сіновіїту, малорухомості правої нижньої кінцівки), свідчить на користь висновку про те, що отримана позивачем травма не належить до тяжких.

У довідках ВЛК, які містяться в матеріалах справи відсутні відомості, що травма, отримана позивачем 09.03.2022 року належить до категорії тяжкої.

Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення в періоди з 26.07.2023 року до 24.08.2023 року та з 29.08.2023 року до 27.09.2023 року.

Таким чином, відсутні правовід підстави для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування позивача у відпустці для лікування у вказані періоди.

Приймаючи до уваги наведене, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та аргументів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо порушення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, оскільки ухвалою від 29 липня 2024 року позивачу поновлено строк для звернення до суду із вказаним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно частини 9 зазначеної статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Пункт 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 3-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 05 червня 2024 року №05-06/24 клієнт зобов`язується за надання правничої допомоги сплачувати адвокатському об`єднанню плату (гонорар), обумовлену додатками до даного договору. Згідно додатку №1 до договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 05 червня 2024 року №05-06/24 розмір гонорару адвоката складає 22000 грн.

З детального опису робіт (наданих послуг) під 02.07.2024 р. вбачається, що витрати на правничу допомогу складаються з:

- зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції - 2000 грн (2 години);

- опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини, аналіз судової практики - 4000 грн (4 години);

- ознайомлення, вивчення та аналіз наданих клієнтом документів. Збір доказів: підготовка та подання до в/ч НОМЕР_1 адвокатського запиту за вих. № 10.06/24 від 10.06.2024 р. - 2000 грн (2 години);

- підготовка та подання до Донецького окружного адміністративного суду позовної заяви з додатками відповідно до кількості учасників справи - 9000 грн (9 годин);

- підготовка відповіді на відзив - 4000 грн (4 години);

- відслідковування стану розгляду справи у суді - 1000 грн (1 година).

Витрати на правничу допомогу підтверджені: договором про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 05 червня 2024 року №05-06/24; додатком №1 до договору від 05 червня 2024 року №05-06/24, рахунком № 05-06/24-1 від 05.06.2024 р., платіжною інструкцією № @PL667806 від 07.06.2024 р.

Разом з цим, послуги з професійної правничої допомоги на суму 4000 гривень, а саме надання відповіді на відзив не підлягають відшкодуванню, як такі, що не підтверджені документально.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги правову позицію Верховного Суду, що викладена в постанові від 16 квітня 2020 року №727/4597/19, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 10000 грн.

Суд звертає увагу, що обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів та не зазначено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт. Суд таких обставин також не встановив.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 з 18.07.2023 року до 21.07.2023 року, з 07.11.2023 року до 27.11.2023 року, з 01.12.2023 року до 14.12.2023 року, з 29.12.2023 року до 11.01.2024 року, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000,00 грн.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 100000 грн на місяць, з 18.07.2023 року до 21.07.2023 року, з 07.11.2023 року до 27.11.2023 року, з 01.12.2023 року до 14.12.2023 року, з 29.12.2023 року до 11.01.2024 року, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, з урахуванням вже виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати правничої допомоги у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв