Справа № 160/32483/23
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
08.12.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив:
- зобов`язати відповідача поновити проходження військової служби ОСОБА_1 ;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування і не виплати належного грошового забезпечення за час проходження ним стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я, у тому числі: за період перебування на стаціонарному лікуванні з 10.12.2022 по 13.12.2022; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 13.12.2022 по 23.12.2022; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 06.03.2023 по 13.03.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 25.05.2023 по 28.05.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 29.05.2023 по 14.06.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 15.06.2023 по 20.07.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 20.07.2023 по 31.07.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 31.07.2023 по 07.08.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 07.08.2023 по 17.08.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 20.08.2023 по 28.08.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні - 29.08.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 01.09.2023 по 12.09.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 16.09.2023 по 03.10.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні - 05.10.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 06.10.2023 по 09.10.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 10.10.2023 по 27.10.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 28.10.2023 по 02.11.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 03.11.2023 по 06.11.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 07.11.2023 по 13.11.2023;
- зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме, нарахувати та виплатити йому належне йому грошове забезпечення за час його стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я, у тому числі: за період перебування на стаціонарному лікуванні з 10.12.2022 по 13.12.2022; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 13.12.2022 по 23.12.2022; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 06.03.2023 по 13.03.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 25.05.2023 по 28.05.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 29.05.2023 по 14.06.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 15.06.2023 по 20.07.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 20.07.2023 по 31.07.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 31.07.2023 по 07.08.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 07.08.2023 по 17.08.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 20.08.2023 по 28.08.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні - 29.08.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 01.09.2023 по 12.09.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 16.09.2023 по 03.10.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні - 05.10.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 06.10.2023 по 09.10.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 10.10.2023 по 27.10.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 28.10.2023 по 02.11.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 03.11.2023 по 06.11.2023; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 07.11.2023 по 13.11.2023.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Куликову А.В.
29.01.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що грошове забезпечення та додаткова винагорода позивачу за період його стаціонарного лікування 08.12.2022 (день отриманого поранення) по 23.12.2022 року внаслідок отриманого поранення виплачені не були - інформація відповідача про здійснення виплати додаткової винагороди позивачу є неправдивою. Таким чином, доводи відповідача є такі, що не стосуються предмету спору в частині зобов`язання здійснити виплати грошового забезпечення за період з 08.12.2022 по 23.12.2022: вони стосуються грошового забезпечення та виплати додаткової винагороди за час безпосереднього виконання службових обов`язків а не грошового забезпечення та додаткової винагороди за період лікування у зв`язку із отриманим пораненням.
29.01.2024 року представником ОСОБА_1 адвокатом Яремчук Л.В. подано заяву про зміну позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.01.2024 року повернуто заяву про зміну позовних вимог представниці позивача ОСОБА_3 .
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 через свого представника, подав апеляційну скаргу.
29.02.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду зупинено провадження у справі до розгляду справи Третім апеляційним адміністративним судом та повернення справи до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
19.06.2024 року справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
19.06.2024 року відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду №352д та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Дєєву М.В.
21.06.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до провадження справу, поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
02.07.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про об`єднання позовів в одне провадження.
19.07.2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить прийняти заяву про зміну предмету та підстав позову.
24.07.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду заяву про зміну предмету та підстав позову повернуто без прийняття до розгляду.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №331 від 08.12.2022 ОСОБА_1 направлений на лікування до Центральної лікарні Ківшарівка стабілізаційний пункт смт. Ківшарівка Харківської області.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №346 від 23.12.2022 ОСОБА_1 прибув з лікування та приступив до виконання службових обов`язків.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №749 від 05.02.2023 за фактичне виконання бойових завдань ОСОБА_1 за січень 2023 нарахована додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн. за період з 01.01.2023 до 22.01.2023 та в розмірі 100 000 грн. за період з 23.01.2023 до 31.01.2023.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1272 від 05.03.2023 за вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП (наказ №1188 від 28.02.2023), додаткова винагорода за лютий місяць 2023 не виплачувалась.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1897 від 05.04.2023 за вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП (наказ №1511 від 20.03.2023), додаткова винагорода за лютий місяць 2023 не виплачувалась.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №2572 від 05.05.2023 за фактичне виконання бойових завдань ОСОБА_1 за квітень 2023 призначена додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн. за період з 01.04.2023 до 30.04.2023.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №2018 від 12.06.2023 затверджено результати службового розслідування за фактом дезертирства ОСОБА_1 25.05.2023.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2023 року №157 солдата ОСОБА_1 зараховано в розпорядження командира частини з 04.06.2023 року.
13.06.2023 за даним фактом ТУ ДБР у м.Полтава розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2023 року №197 солдату ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та облікові документи направлені до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З 06.03.2023 року по 13.03.2023 року ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 576 К).
Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги» Нікопольської міської ради від 28.05.2023 року ОСОБА_1 звертався до сімейного лікаря 25.05.2023 року та знаходився на амбулаторному лікуванні до 28.05.2023 року.
Згідно з довідкою Комунального підприємства «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради №117 від 19.06.2023 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради з 15.06.2023 року по 19.06.2023 року.
Відповідно до виписки із медичної картки №2463 ОСОБА_1 проходив лікування «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради у період з 15.06.2023 року по 20.07.2023 року.
Згідно з випискою із медичної картки виданої Комунальним підприємством «Волинський медичний центр терапії залежностей» Волинської обласної ради ОСОБА_1 проходив лікування з 20.07.2023 року по 31.07.2023 року.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4233526 Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 проходив лікування у період з 31.07.2023 року по 07.08.2023 року.
Згідно з довідкою №659 від 17.08.2023 року та випискою із медичної картки №6230260 Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у період з 07.08.2023 року по 17.08.2023 року.
Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕХАБ ПІВДЕНЬ» від 28.08.2023 року ОСОБА_1 проходив лікування в Медичному центрі «ТАНСФОРМАЦІЯ» з 20.08.2023 року по 28.08.2023 року.
Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги» Нікопольської міської ради від 12.09.2023 року ОСОБА_1 знаходиться на обліку у сімейного лікаря, знаходиться на амбулаторному лікуванні з 01.09.2023 року по теперішній час (12.09.2023 року).
Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги» Нікопольської міської ради від 03.10.2023 року ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні з 16.09.2023 року по 03.10.2023 року.
Згідно з випискою із медичної картки №573 виданої Центром сімейного здоров`я та реабілітації «Геліос» ОСОБА_1 перебував на лікуванні у період з 06.10.2023 року по 09.10.2023 року.
Відповідно до довідки хірурга хворий знаходився на амбулаторному лікуванні з 10.10.2023 року по 27.10.2023 року.
Згідно з довідкою хірурга хворий проходив лікування з 28.10.2023 року по 07.11.2023 року.
Згідно з випискою із медичної картки №632 573 виданої Центром сімейного здоров`я та реабілітації «Геліос» ОСОБА_1 перебував на лікуванні у період 03.11.2023 року по 06.11.2023 року.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Порядок проходження військової служби військовослужбовцями врегульовано, зокрема, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Частиною другою статті 24 цього Закону врегульовано питання призупинення військової служби.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Абзацом другим частини другої статті 24 Закону №2232-XII передбачено, що початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань (абзаци третій п`ятий частини другої статті 24 Закону №2232-XII).
Аналогічні норми містяться в пунктах 144-1 і 144-2Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно із пунктом 144-3 Положення звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яким призупинено, здійснюється Президентом України.
У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.
Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:
видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;
організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;
надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.
Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Таким чином, вказаним Положенням чітко передбачено алгоритм дій командира по призупиненню військової служби.
Суд враховує, що стаття 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), визначає порядок проведення службового розслідування, яке, з огляду на приписи частини першої статті 84 цього Статуту, може передувати прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок).
Частиною четвертою статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Аналіз положень частини другої статті 24 Закону №2232-XII у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.
Визначення в абзаці другому частини другої статті 24 Закону №2232-XII командира військової частини суб`єктом звернення до органу досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення, на підставі якої вносяться відповідні відомості до ЄРДР, обумовлено, перш за все, тим, що кримінальні правопорушення, передбачені абзацом першим частини другої цієї статті, нерозривно пов`язані з порушенням військовослужбовцем військової дисципліни.
Відповідно до положень Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.1991 №1934-XII організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.
Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до вимог статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до положень Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир, який зобов`язаний постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (частина перша статті 5 Дисциплінарного статуту); у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (частина перша статті 45 Дисциплінарного статуту); командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом (частина третя статті 45 Дисциплінарного статуту).
За змістом частини четвертої статті 6 Дисциплінарного статуту на командира покладений обов`язок вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного, зокрема, із самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.
Схожий за змістом обов`язок командира, пов`язаний із забезпеченням військової дисципліни та встановлення обставин вчинення дисциплінарного проступку, закріплений у пункті 144-4 Положення, згідно з яким у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням.
Таким чином, саме командир військової частини, який користується усією повнотою дисциплінарної влади стосовно підлеглих йому військовослужбовців, уповноважений контролювати дотримання військової дисципліни у військовій частині, своєчасно виявляти факти порушення військової дисципліни та встановлювати винних у цьому осіб, а в разі виявлення в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення зобов`язаний повідомляти про це орган досудового розслідування.
Суд встановив, що відповідно до наказу командира військової частини від 25.05.2023 року №147 солдата ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення з 25.05.2023 року. На підставі пункту 15 розділу 1 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 солдату ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину або місце служби, виплату грошового забезпечення призупинено з 25.05.2023 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2023 року №157 солдата ОСОБА_1 зараховано в розпорядження командира частини з 04.06.2023 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №2018 від 12.06.2023 затверджено результати службового розслідування за фактом дезертирства ОСОБА_1 25.05.2023.
13.06.2023 за даним фактом ТУ ДБР у м.Полтава розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2023 року №197 солдату ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та облікові документи направлені до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказані дії є такими, що відповідають порядку призупинення виплати грошового забезпечення, що встановлений пунктом 144-3 Положення.
Відповідно до пункту 116 Положення зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу врозпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається, зокрема, в разі:
14) якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі;
Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).
Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Суд зазначає, що позивачем не оскаржуються вищевказані накази про призупинення військової служби, про виключення позивача зі списків особового складу частини та направлення документів до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Щодо доводів позивача щодо невиплати йому грошового забезпечення за період з 10.12.2022 по 13.12.2022; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 13.12.2022 по 23.12.2022; за період перебування на стаціонарному лікуванні з 06.03.2023 по 13.03.2023, суд зазначає наступне.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №331 від 08.12.2022 ОСОБА_1 направлений на лікування до Центральної лікарні Ківшарівка стабілізаційний пункт смт. Ківшарівка Харківської області.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №346 від 23.12.2022 ОСОБА_1 прибув з лікування та приступив до виконання службових обов`язків.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №749 від 05.02.2023 за фактичне виконання бойових завдань ОСОБА_1 за січень 2023 нарахована додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн. за період з 01.01.2023 до 22.01.2023 та в розмірі 100 000 грн. за період з 23.01.2023 до 31.01.2023.
З 06.03.2023 року по 13.03.2023 року ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 576 К).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1272 від 05.03.2023 за вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП (наказ №1188 від 28.02.2023), додаткова винагорода за лютий місяць 2023 не виплачувалась.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1897 від 05.04.2023 за вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП (наказ №1511 від 20.03.2023), додаткова винагорода за лютий місяць 2023 не виплачувалась.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №2572 від 05.05.2023 за фактичне виконання бойових завдань ОСОБА_1 за квітень 2023 призначена додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн. за період з 01.04.2023 до 30.04.2023.
Вищевказані суми виплат та накази на підставі яких було нараховане грошове забезпечення позивачу не оскаржується позивачем, а тому відсутня бездіяльність відповідача щодо невиплати грошового забезпечення за вказаний період, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Крім того, відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до вимог ст. 254 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Статтею 260 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).
Про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я (стаття 261 Статуту).
Начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти (стаття 262 Статуту).
Так, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивачем свого безпосереднього начальника про початок його лікування з травня 2023 року, при цьому позивач лише 16.10.2023 року звертався із рапортом щодо виплати грошового забезпечення, при цьому позивач не звертався з питанням поновлення його та перебування на лікуванні до безпосереднього свого начальника під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Також відсутні докази щодо будь-яких звернень позивача до лікаря Військової частини НОМЕР_1 зі скаргами на своє здоров`я.
Позивач не надав достатніх доказів на підтвердження неможливості станом на 25.05.2023 року звернутися до медичної служби військової частини НОМЕР_1 про надання медичної допомоги.
Вищенаведене доводить, що дії відповідача є такими, що відповідають вимогам закону, оскільки позивачем не було надано відповідачу доказів поважності відсутності на військовій службі більше десяти днів.
Крім того, відповідно до статті 408 КК України визначено, що дезертирством є самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.
Самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира). Нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що військовослужбовець у законному порядку залишив розташування частини або місце служби та не повертається в зазначений час для подальшого несення військової частини (не повертається із звільнення з частини, відрядження, відпуски або з лікування без поважних причин до частини або на службу).
Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити орган військової служби правопорядку.
В частині другій статті 24 Закону №2232-XII законодавець чітко визначив, що лише внесення до ЄРДР відомостей про самовільне залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби, дезертирство або добровільну здачу в полон, які повідомлені командиром (начальником) військової частини в порядку частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту, тобто встановлені за результатом проведення службового розслідування, є достатньою підставою для негайного призупинення військової служби, що тягне за собою тяжкі наслідки для військовослужбовця.
З вищенаведеного можна зробити висновок, що у зв`язку з тим, що момент прийняття наказу відповідача про призупинення військової служби у командира були всі законні підстави прийняти такий наказ, тому він діяв відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до п. 144-6 Положення для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно допунктів 1,2,3частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.
Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Суд враховує, що відповідно до пункту 144-4 Положення у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.
Таким чином, питання щодо поновлення військової служби у разі зупинення військової служби можливе лише після прибуття військовослужбовця до військової частини та з`ясування підстав його відсутності.
Як слідує з матеріалів справи, позивач не зазначає про таке прибуття, а відтак на час вирішення справи по суті відсутні підстави для нарахування грошового забезпечення за спірний період, оскільки відсутні докази поновлення позивача на військовій службі, а позивач в свою чергу не виконав обов`язок щодо прибуття до військової частини з метою поновлення на військовій службі.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260 (далі - Порядок № 260).
Згідно із п.15 розділу І Порядку № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
За змістом наведеної норми, підставою для призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцю є самовільне залишення військової частини або місця служби.
Питання виплати грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад врегульовано Розділом XXVIII Порядку № 260, відповідно до якого встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці (п.1 Розділу XXVIII Порядку № 260)
Грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України (п. 5 Розділу XXVIII Порядку № 260).
Грошове забезпечення військовослужбовців під час перебування у розпорядженні підлягає перерахунку в разі набуття права на збільшення розмірів окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також змін у нормах грошового забезпечення (п.6 розділу XXVIII Порядку № 260).
Розділом XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, унормовано питання виплати грошового забезпечення позивачу у період перебування його у розпорядженні.
Як встановив суд під час судового розгляду справи, що у відповідача були наявні правові підстави для призупинення виплати грошового забезпечення позивачу, оскільки факт самовільного залишення військової служби було підтверджено наявними у відповідача та належними документами, у зв`язку з чим були наявні підстави для зупинення виплати позивачу грошового забезпечення позивача у спірний період.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності, та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв