Справа № 280/6646/24
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 вересня 2024 року Справа № 280/6646/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (, 54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, 69005, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 158-Б),

про: визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, а також зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

18.07.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі третя особа), в якому позивач просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 та скасувати рішення відповідача від 30.05.2024 № 90 про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах;

зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком № 2 період її роботи з 29.05.2000 по 10.01.2003 та призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788 «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, починаючи з дати звернення, а саме з 22.05.2024;

вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що у неї наявний необхідний пільговий стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі Списком № 2. Зокрема, у період з 01.02.1991 по 10.01.2003 вона працювала на Запорізькому машинобудівному заводі імені В.І. Омельченка акціонерного товариства «Мотор Січ», а саме модельником виплавних деталей 3 розряду в ливарному цеху № 610 на дільниці з виготовлення моделей. 22.05.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. За правилами екстериторіальності заява позивача з доданими до неї документами була передана відповідачу. Рішенням відповідача від 30.05.2024 № 90 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав не зарахування до її пільгового стажу періоду роботи з 29.05.2000 по 10.01.2003, оскільки у вказаний проміжок часу позивач працювала в ливарному цеху № 610 (дільниця виготовлення стержнів та дільниця виготовлення моделей). Натомість, у трудовій книжці позивача та у довідці від 14.12.2023 № 14 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній не вказано дільницю, на якій працювала позивач. Крім того, позивач, за позицією відповідача, не досягла визначеного законом пенсійного віку.

На думку позивача, оскаржуване рішення відповідача від 30.05.2024 № 90 про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах є протиправним, оскільки не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. Також позивач вважає, що вказаний відповідачем недолік в частині не зазначення у трудовій книжці та у довідці від 14.12.2023 № 14 про підтвердження наявного стажу роботи дільниці, на якій працювала позивач, не перешкоджає встановити займану посаду та період її роботи на Запорізькому машинобудівному заводі імені В.І. Омельченка акціонерного товариства «Мотор Січ».

Стосовно твердження відповідача щодо недосягнення позивачем пенсійного віку остання зауважила, що величина показника вікового цензу для жінок відповідно до положень Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» становить 50 років, натомість за приписами Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідний показник становить 55 років. Позивач вважає, що у спірних правовідносинах перевагу у правозастосуванні слід віддати найбільш сприятливому для нього закону щодо вікового цензу, а саме п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020. З огляду на викладені обставини, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачем було усунуто недоліки позовної заяви у встановлений строк.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 05.08.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

Також на стадії відкриття провадження у справі суд залучив в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі третя особа).

08.08.2024 судом отримано відзив на позовну заяву (вх.№36910 від 08.08.2024), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки за матеріалами електронної пенсійної справи позивач на дату звернення за призначенням пенсії досягла 54 років, її загальний стаж становив 23 роки 8 місяців 14 днів, з яких: пільговий стаж за Списком № 2 складає 08 років 11 місяців 21 день. Тобто, позивач, за позицією відповідача, не досягла встановленого ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку. Також відповідачем зазначено, що до пільгового стажу позивача не зараховано період її роботи на Запорізькому машинобудівному заводі імені В.І. Омельченка акціонерного товариства «Мотор Січ» з 29.05.2000 по 10.01.2003, оскільки в довідці від 14.12.2023 № 14 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній не вказано, на якій саме дільниці працювала позивач. Отже, оскаржуване рішення відповідача від 30.05.2024 № 90 про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах, на думку останнього, є законним та обґрунтованим. Окремо відповідач у відзиві на позовну заяву акцентував увагу на тому, що прийняття рішення про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788 «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 є дискреційним повноваженням пенсійного органу. З огляду на викладені обставини, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

20.08.2024 судом отримано пояснення третьої особи (вх.№36910 від 08.08.2024), в яких третя особа просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки умовами для виникнення у певної особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є: 1) факт зайнятості такої особи на посаді повний робочий день; 2) виконання особою робіт, передбачених Списком № 2; 3) документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною посадою за результатами атестації умов праці, яка полягає у наявності результатів атестації робочого місця за умовами праці; 4) досягнення 55-річного віку за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З даного приводу третя особа зауважила, що вік позивача становить 54 роки 1 день. Страховий стаж позивача на дату звернення складає 23 роки 8 місяці 14 днів, з яких стаж роботи за Списком № 2 дорівнює 8 років 11 місяців 21 день. Крім того, на думку третьої особи, необхідно враховувати, що позивач у спірному періоді працювала в цеху ливарного виробництва № 610. Натомість, як вбачається з наказу Запорізького машинобудівного заводу імені В.І. Омельченка акціонерного товариства «Мотор Січ» про результати атестації робочого місця від 12.05.1990 № 85, атестованим робочим місцем є дільниця виготовлення стержнів та дільниця виготовлених моделей. Однак, у довідці від 14.12.2023 № 14 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії відсутня інформація щодо того, на якій саме дільниці працювала позивач. Таким чином, третя особа вважає, що рішення відповідача від 30.05.2024 № 90 про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах є правомірним, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

26.08.2024 судом від позивача отримано додаткові письмові пояснення (вх.№39593 від 26.08.2024), в яких вона зауважила, що на момент виникнення спірних правовідносин існувала правова колізія з огляду на існування двох нормативно-правових актів, які по-різному регламентували правила призначення пенсій на пільгових умовах, а саме: Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (в редакції яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020) та Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, величина показника вікового цензу для жінок відповідно до положень Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» становить 50 років, натомість за приписами Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідний показник становить 55 років. Позивач вважає, що у спірних правовідносинах перевагу у правозастосуванні слід віддати найбільш сприятливому для нього закону щодо вікового цензу, а саме п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020. На обґрунтування власної правової позиції позивач навела приклади позитивної правозастосовної практики Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду. З огляду на викладені обставини, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з розглядом даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали і з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача зареєстровано як юридичну особу орган державної влади 27.06.2002. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань третю особу зареєстровано як юридичну особу орган державної влади також 27.06.2002.

22.05.2024 позивач звернулась до третьої особи з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII).

За правилами екстериторіальності заява позивача з доданими до неї документами була передана третьою особою на розгляд відповідачу.

Рішенням від 30.05.2024 № 90 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII, оскільки у період з 29.05.2000 по 10.01.2003 вона працювала на ливарному виробництві на Запорізькому машинобудівному заводі імені В.І. Омельченка акціонерного товариства «Мотор Січ» (цех № 610). Відповідно до наказу про результати атестації робочого місця від 12.03.1999 № 85 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення модельників виплавних моделей по дільницям цеху № 610, а саме дільниця виготовлення стержнів та дільниця виготовлених моделей. Однак, в довідці від 14.12.2023 № 14 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній не вказано, на якій саме дільниці працювала позивач (а.с.24).

Також, як вбачається зі змісту рішення від 30.05.2024 № 90, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII через недосягнення нею пенсійного віку (а.с.24).

Оцінюючи правомірність дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 та рішення відповідача від 30.05.2024 № 90 про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах, суд виходить із такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції Україні органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, згідно з п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII (в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення») на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше

20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

09.07.2003 Верховною Радою України був ухвалений Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV), який визначив принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Частиною 1 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у ч. 4 ст. 114. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст. 28 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

03.10.2017 Верховною Радою України був ухвалений Закон України № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV доповнено розділом XVI-I «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян», до якого віднесена ст. 114, зміст якої у досліджуваній частині наведений вище.

Також зазначена норма передбачає зміст, ідентичний п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII) щодо підвищення на 5 років стажу роботи, який дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

Слід зазначити, що за конституційним поданням народних депутатів України Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» перевірявся на відповідність Конституції України.

Зокрема, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі 1-5/2018(746/15) (далі Рішення КСУ № 1-р/2020) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст. 13, ч. 2 ст. 14, п.п. «б» «г» ст. 54 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII (пункт 1 Рішення КСУ № 1-р/2020).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20, яка за предметом свого правового регулювання є аналогічною досліджуваному публічно-правовому спору, зауважила, що на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 111290813).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року по справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 87951282).

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Також слід зазначити, що п. 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з абз. 1 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В даний час пільговий стаж роботи обчислюється з урахуванням Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі Порядок № 383). Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

За приписами п. 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

У пункті 4.3 Порядку № 383 визначено, що у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (п. 10 Порядку № 383).

Отже, із наведених вище положень законодавства вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Слід зауважити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі Порядок № 442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими Постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (далі Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з п. 4 Порядку № 442 та пп. 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

У ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення законодавець встановив адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання за порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці. Так, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 271 Кримінального кодексу України.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку 1 або Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 29 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами 1 та 2 ст. 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України від 14.10.1992 № 2694-XII «Про охорону праці» (далі Закон України від 14.10.1992 № 2694-XII) працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Отже, вбачається, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком 1 та Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком 1 та Списком № 2.

При цьому, суд вважає, що на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Відповідний правозастосовний підхід є усталеним у вітчизняній судовій практиці у відповідній сфері правовідносин та відображений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 87951282), а також постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 по справі № 732/2003/14 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 71766773) та від 05.03.2019 по справі № 679/774/16-а (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 80269474).

Так, судом встановлено, що позивач 22.05.2024 звернулась до третьої особи з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII, яка за правилами екстериторіальності була передана на розгляд відповідачу. Рішенням відповідача від 30.05.2024 № 90 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з двох підстав, а саме: 1) не підлягає зарахуванню до страхового стажу період роботи позивача з 29.05.2000 по 10.01.2003 на ливарному виробництві на Запорізькому машинобудівному заводі імені В.І. Омельченка акціонерного товариства «Мотор Січ» (цех № 610); 2) позивач не досягла пенсійного віку (а.с.23).

У контексті оцінки спірних правовідносин, зокрема в частині періоду роботи позивача з 29.05.2000 по 10.01.2003 на ливарному виробництві на Запорізькому машинобудівному заводі імені В.І. Омельченка акціонерного товариства «Мотор Січ» (цех № 610), суд виходить із того, що у вказаному періоді позивач виконувала роботи з моделювання виплавних моделей за професією «модельник виплавних моделей». Вказана посада передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, Розділ ХІV-1a «Металообробка. Ливарне виробництво».

Дана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи копіями довідки від 14.12.2023 № 14 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої Запорізьким машинобудівним заводом імені В.І. Омельченка акціонерного товариства «Мотор Січ» (а.с.14), та довідки від 17.06.2024 № 9, виданої Запорізьким машинобудівним заводом імені В.І. Омельченка акціонерного товариства «Мотор Січ».

Крім того, суд приймає до уваги долучену позивачем довідку від 17.06.2024 № 5 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої Запорізьким машинобудівним заводом імені В.І. Омельченка акціонерного товариства «Мотор Січ» (а.с.17).

Вказана довідка, на відміну від довідки від 14.12.2023 № 14 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, очевидно засвідчує той факт, що позивач працювала повний робочий день у ВП Запорізького машинобудівного заводу імені В.І. Омельченка акціонерного товариства «Мотор Січ» в ливарному виробництві цеху № 610 на дільниці з виготовлення деталей і у період з 01.02.1991 по 10.01.2003 виконувала роботи з моделювання виплавних моделей за професією «модельник виплавних моделей». Вказана посада передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (а.с.17).

Також суд встановив, що в якості підстави для видачі довідки від 17.06.2024 № 5 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої Запорізьким машинобудівним заводом імені В.І. Омельченка акціонерного товариства «Мотор Січ», слугували, зокрема, накази про результати атестації робочих місць від 29.05.1995 № 57/к, від 12.09.1999 № 85, від 14.07.2004 № 205.

Отже, виходячи з презумпції неможливості покладення на працівника підприємства відповідальності за не проведення або несвоєчасне проведення власником підприємства атестації робочих місць за умовами праці, враховуючи, що позивач у період з 29.05.2000 по 10.01.2003 виконувала роботу, яка дає йому право на пенсію за віком на пільгових умовах, вказаний період роботи, на переконання суду, має бути зарахований до пільгового стажу позивача. Належних та достатніх доказів зворотнього відповідачем не надано.

Крім того, у досліджуваному аспекті суд приймає до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20, яка за характером правовідносин є аналогічною даній справі, який полягає у тому, що на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий у 55 років.

Отже, у даному випадку застосуванню підлягає підхід, згідно з яким віком набуття права на пенсію на пільгових умовах є 50 років, як такий, що є найбільш сприятливим для позивача.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позивач мав право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, однак відповідач безпідставно відмовив позивачу у реалізації вказаного права.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах згідно зі Списком № 2, визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 30.05.2024 № 90 про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах, на переконання суду, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оцінюючи наявність правових підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком № 2 період її роботи з 29.05.2000 по 10.01.2003 та призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788 «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, починаючи з дати звернення, а саме з 22.05.2024, суд виходить із такого.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Отже, суд, із урахуванням обставин, встановлених під час надання правової оцінки діям відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах згідно зі Списком № 2, а також рішенню відповідача від 30.05.2024 № 90 про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах, з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком № 2 період її роботи з 29.05.2000 по 10.01.2003 та призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788 «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, починаючи з дати звернення, а саме з 22.05.2024.

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком № 2 період її роботи з 29.05.2000 по 10.01.2003 та призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788 «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, починаючи з дати звернення, а саме з 22.05.2024, є обґрунтованими та такими, що також підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем, на переконання суду, обґрунтовано протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 та рішення відповідача від 30.05.2024 № 90 про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах, а також доведено наявність правових підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком № 2 період її роботи з 29.05.2000 по 10.01.2003 та призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788 «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, починаючи з дати звернення, а саме з 22.05.2024.

У свою чергу, суд вважає, що відповідач та третя особа не надали суду достатніх та переконливих доказів на спростування обставин, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги.

Таким чином, адміністративний позов, на переконання суду, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією про сплату від 17.07.2024 № 5352-1763-8594-7918 (а.с.24) підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 968,96 грн. Отже, відповідна сума підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8 10, 14, 90, 139, 143, 241 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (, 54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, 69005, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 158-Б), про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, а також зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах згідно зі Списком № 2.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 30.05.2024 № 90 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 період її роботи з 29.05.2000 по 10.01.2003 на Запорізькому машинобудівному заводі імені В.І. Омельченка акціонерного товариства «Мотор Січ» та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788 «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, починаючи з дати звернення, а саме з 22.05.2024.

Судовий збір у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок) присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (, 54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 30 вересня 2024 року.

Суддя О.В. Прудивус