Справа № 620/7695/24
Суддя: Швед Едуард Юрійович
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/7695/24 Суддя першої інстанції: Лариса ЖИТНЯК
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Шведа Е.Ю.,

суддів - Ганечко О.М., Заїки М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - Відповідач, в/ч НОМЕР_2 ) про:

- визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо незвільнення ОСОБА_1 за абзацом 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язання в/ч НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас за абзацом 5 підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач неправильно тлумачить норму абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон), за якою наявність у дружини (чоловіка) інвалідності є підставою для звільнення з військової служби безвідносно до групи такої інвалідності чи необхідності постійного догляду. Крім того, суд зазначив, що в/ч НОМЕР_1 не доведено відсутність в її командира повноважень приймати рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, в/ч НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом не враховано, що повноваженнями на звільнення Позивача з військової служби наділена в/ч НОМЕР_3 , а не в/ч НОМЕР_1 , рапорт про звільнення залишений без розгляду з огляду на відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби за визначеною ним нормою Закону, а з 18.05.2024 означена підстава взагалі не передбачена як підстав для відстрочки, що матиме своїм наслідком негайну мобілізацію Позивача.

Після усунення визначених в ухвалі від 26.07.2024 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 04.09.2024.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить в її задоволенні відмовити. Свою позицію, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, додатково обґрунтовує тим, що подальша зміна положень Закону не впливає на протиправну бездіяльність Відповідача, яка мала місце до набрання такими змінами чинності. Крім того, наголошує, що апеляційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2024 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 як курсант 1 навчального курсу з 10.04.2024 на підставі наказу №101, що підтверджується записами в його військовому квитку серії НОМЕР_4 .

Крім того, 10.05.2024 за вх. №3529 на адресу командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 подано рапорт про звільнення останнього з військової служби в запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

До рапорту було долучено: копію паспорта ОСОБА_1 , витяг з реєстру територіальної громади, копію паспорта ОСОБА_2 , копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , пенсійне посвідчення, довідка до акту огляду МСЕК серії АВ №0659703, оригінал акту про факт спільного проживання.

За результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 командир в/ч НОМЕР_1 листом від 16.05.2024 №1659 відмовив в його задоволенні з огляду на те, що наявність дружини з інвалідністю ІІІ групи не є підставою для звільнення з військової служби.

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на наявність у Позивача права на звільнення з військової служби та ненадання Відповідачем доказів перебування вирішення цього питання у площині повноважень іншої військової частини.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (тут і надалі у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно ч. 6 ст. 2 Закону одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Підстави звільнення з військової служби регламентовані статтею 26 Закону.

Так, за правилами пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) як у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (абзац 5).

Суд першої інстанції, здійснюючи тлумачення цієї норми, прийшов до правильного висновку, що наведена в абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону підстава звільнення - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю (1 умова) є самостійною. При цьому, в конструкції цього речення відсутня конкретизація, яка саме група інвалідності повинна бути в дружини (чоловіка).

Аналогічний висновок щодо застосування цієї норми права висловлено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 24.04.2024 у справі № 140/12873/23, від 26.06.2024 у справі №420/23353/23 чим спростовується твердження Апелянта про те, що встановлення дружині Позивача інвалідності ІІІ групи не є підставою для звільнення останнього з військової служби.

У цій же постанові суд касаційної інстанції зазначив, що наявність у військовослужбовця дружини, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, дає йому право на звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону і додатково не вимагає від нього доведення необхідності здійснення догляду за дружиною, оскільки це навіть не відповідає критеріям встановлення ІІІ групи інвалідності.

За таких обставин, оскільки матеріалами справи підтверджується встановлення дружині ОСОБА_1 - ОСОБА_2 інвалідності ІІІ групи довічно, що довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №0659703 від 26.10.2017, то висновок суду першої інстанції про наявність у Позивача права на звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону є правильним і таким, що відповідає правозастосуванню цієї норми.

З приводу доводів Апелянта про відсутність у в/ч НОМЕР_1 повноважень приймати рішення про звільнення ОСОБА_1 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити що, як правильно зазначив суд першої інстанції, будь-яких належних і допустимих доказів наявності таких повноважень саме у командира Військової частини НОМЕР_3 матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і до суду першої інстанції.

У свою чергу, як свідчать матеріали справи, рапорт ОСОБА_1 від 10.05.2024 за вх.№3529 про його звільнення з військової служби в запас було розглянуто саме командиром в/ч НОМЕР_1 , за наслідками чого було прийнято рішення про відмову в його задоволенні.

Отже, саме командиром в/ч НОМЕР_1 розглядався рапорт ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби по суті, а відтак за встановлених обставин відсутні правові підстави стверджувати про те, що уповноваженим на прийняття рішення про звільнення Позивача органом є Військова частина НОМЕР_3 .

З приводу аргументів апеляційної скарги про те, що із набранням чинності 18.05.2024 змін до Закону визначена Позивачем підстава для звільнення з військової служби виключена, що свідчить про те, що останній за встановлених обставин підлягатиме негайному призову у зв`язку з мобілізацією, судова колегія зазначає, що указані доводи перебувають поза межами предмету цієї справи, позаяк спір виник щодо правовідносин, які мали місце 16.05.2024, тобто до моменту набрання чинності змінами до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість заявлених у цій справі позовних вимог.

Водночас, щодо посилання Позивача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що остання підписана не уповноваженою на те особою, колегія суддів зазначає, що, як свідчить зміст апеляційної скарги, остання підписана ОСОБА_3 , яка діє на підставі довіреності від 31.01.2024, виданої у порядку передоручення ОСОБА_4 як командиром в/ч НОМЕР_1 . При цьому, зважаючи на те, що указана справа належить до категорії справ незначної складності у розумінні КАС України, то в силу ч. 2 ст. 57 останнього представляти інтереси Військової частини НОМЕР_1 у спірному випадку має право фізична особа на підставі належним чином оформленої довіреності.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Е.Ю. Швед

Судді О.М. Ганечко

М.М. Заїка

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2024 року.