Справа № 990/306/24
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2024-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду
справа №990/306/24
адміністративне провадження №П/990/306/24
1. У вересні 2024 року до Верховного Суду як до суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення від 9 вересня 2024 року № 2634/0/15-24.
2. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 вересня 2024 року справі присвоєно єдиний унікальний номер 990/306/24 (номер провадження П/990/306/24) та визначено колегію суддів для її розгляду у складі головуючого судді Стеценка С.Г., суддів Чиркіна С.М., Берназюка Я.О., Бевзенка В.М. та Коваленко Н.В.
3. На стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі суддя Коваленко Н.В. подала заяву про самовідвід від участі у розгляді цієї справи, яка мотивована тим, що з позивачем у цій справі - ОСОБА_1 вона особисто знайома ще з часів проживання її у місті Дніпро.
4. Суддя вважала, що за вищенаведених обставин та з метою унеможливлення виникнення у сторін та стороннього спостерігача сумніву у неупередженості та безсторонності суду, який розглядає дану справу, необхідно заявити самовідвід.
5. Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2024 року у задоволенні вищевказаної заяви про самовідвід судді Коваленко Н.В. відмовлено.
6. Постановляючи таку ухвалу, Суд виходив з того, що у цьому випадку відсутні обов`язкові й передбачені процесуальним законом підстави, відповідно до яких суддя Коваленко Н.В. не може брати участь у розгляді справи № 990/306/24.
7. Колегія суддів виснувала, що вказані суддею обставини у заяві про самовідвід не можуть бути достатньою підставою для висновку про наявність у судді особистої, прямої чи опосередкованої заінтересованості в результаті судового розгляду або інших обставин, що викликають сумнів у її неупередженості та/або об`єктивності при розгляді адміністративної справи.
8. Суд також зазначив, що обґрунтування заяви про самовідвід судді Коваленко Н.В. є лише суб`єктивними припущеннями заявниці та не можуть спричиняти самовідвід від участі у розгляді цієї справи.
9. В ухвалі Верховного Суду від 27 вересня 2024 року також зауважено, що до відкриття провадження у справі від сторін та їх представників заяв про відвід судді Коваленко Н.В. не надходило.
10. З таким судовим рішенням я не погоджуюсь, у зв`язку з чим та відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України вважаю за необхідне викласти окрему думку.
11. Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, ніж визначені у цій статті Кодексу, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
12. Звертаю увагу на те, що вищезгадана норма не містить і не може містити переліку обставин, які не охоплюються іншими пунктами частини четвертої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, однак викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Характеристики таким обставинам у вказаній статті не наводиться.
13. Тож для кращого розуміння змісту та суті обставин, які охоплені нормами пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України й можуть утворювати підстави для відводу (самовідводу) судді, необхідно звернутись до правозастосування Верховного Суду з указаного вище питання, міжнародних актів та практики Європейського суду з прав людини (далі також ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ як джерело права.
14. Зокрема у пунктах 105, 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» зазначено, що у деяких випадках, коли може бути важко забезпечити докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді, вимога об`єктивної безсторонності забезпечує ще одну важливу гарантію (див. «Пуллар проти Сполученого Королівства», 10.06.1996, § 32, Звіти 1996-111).
15. У зв`язку з цим, навіть отримане враження щодо безсторонності судді має важливе значення, бо, іншими словами, «правосуддя повинно не лише здійснюватися; але й виглядати таким, що здійснюється». На кону стоїть довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти громадськості (див. «Де Куббер проти Бельгії», 26.10.1984, § 26, Серія А, № 86).
16. Схожа за змістом практика наводилась ЄСПЛ у пункті 98 у справі Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти), де Суд зазначав, що правосуддя має не тільки здійснюватися, а повинно також демонструватись. Під сумнівом - довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Так, кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (справа Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти) п. 98).
17. Стосовно об`єктивної неупередженості Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 лютого1993 року у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) пункти 27, 28 і 30, Series A, no. 255) вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.
18. Таким чином, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» («Wettstein v. Switzerland») та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» («Castillo Algar v. Spain»), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).
19. Окрім цього згідно із пунктом 2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
20. Отже відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів, що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
21. Висновок про те, що суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах стороннього спостерігача, міститься в ухвалі Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 825/3587/15-а, у якій також відзначено, що право відводу (самовідводу) є процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду.
Вирішуючи питання про самовідвід у вищезазначеній справі, Суд враховував, що вказані суддею у заяві про самовідвід обставини не впливали на її неупередженість при розгляді справи і не свідчили про особисту зацікавленість в результаті розгляду, однак для того, щоб у сторін не виникало сумнівів у неупередженості та безсторонності суду, який розглядає дану справу, суддя вважала за доцільне заявити самовідвід, який врешті було задоволено.
22. При цьому у судовій практиці Верховного Суду підкреслювалось, що головна мета самовідводу - запобігти будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Така правова позиція викладена Верховним Судом в ухвалі від 23 грудня 2019 року у справі № 9901/526/19.
23. А в ухвалі від 27 вересня 2022 року у справі № 280/7430/20 Верховний Суд звертав увагу й на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
У цій же ухвалі Верховний Суд відзначав, що інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес. Враховуючи, що існують норми закону, які запобігають виникненню будь-яких підозр, судді заборонено брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумніви у його об`єктивності.
24. З огляду на вищезазначене я вважаю, що викладені мною у заяві про самовідвід обставини хоча й не впливали на мою неупередженість при розгляді цієї справи і не свідчили про мою особисту зацікавленість в результаті її розгляду, однак охоплювались нормами пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України та зумовлювали мій самовідвід для того, щоб у сторін не виникало сумнівів у неупередженості та безсторонності суду, який розглядає справу.
25. Заявлення мною самовідводу цілком відповідало меті інституту самовідводу - запобігти будь-яким навіть щонайменшим сумнівам стосовно безсторонності судді.
26. Тому, на мою думку, відмова Суду у задоволенні поданої мною заяви про самовідвід лише з підстав недоведеності моєї особистої, прямої чи опосередкованої заінтересованості в результаті судового розгляду та відсутності заяв про відвід з боку учасників цієї справи є необґрунтованою, оскільки у цьому випадку для самовідводу достатньо самого лише існування обставин, які в очах учасників цієї справи та стороннього спостерігача можуть викликати навіть щонайменші сумніви у безсторонності судді, що вже саме собою ставить під загрозу довіру до суду, який розглядає справу.
27. Те, що від учасників цієї справи відповідних заяв про відвід не надходило, не могло братись до уваги під час розгляду моєї заяви про самовідвід, оскільки про викладені у цій заяві обставини їм (окрім позивача) не було відомо. Тому й заяв про мій відвід не надходило, але такі заяви можуть бути подані пізніше, що може сповільнити розгляд справи.
Верховний Суд має гарантувати однакове правозастосування і забезпечувати єдність судової практики, чого у цій ситуації не було продемонстровано колегією суддів.
29. Беручи до уваги усе вищевикладене, вважаю, що моя заява про самовідвід від участі у розгляді справи № 990/306/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення від 9 вересня 2024 року № 2634/0/15-24 підлягала задоволенню, а постановлена у цій справі Верховним Судом ухвала від 27 вересня 2024 року про відмову в задоволенні такої заяви є необґрунтованою.
Суддя Наталія КОВАЛЕНКО