Справа № 380/22075/23
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2024 рокусправа № 380/22075/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, третя особа Офіс Генерального прокурора про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (до 17.03.2023 Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону) (далі відповідач), за участю третьої особи - Офісу Генерального прокурора (далі - третя особа), у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні у розмірі 1047327, 60 грн за весь час затримки такої виплати з 08.10.2020 по день її фактичної виплати 07.04.2023 відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні у розмірі 1047327, 60 грн за весь час затримки такої виплати з 01.10.2020 по день її фактичної виплати 07.04.2023 відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів від 21.02.2001 № 159;

- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати середнього заробітку за час не виконання рішення суду за період з 10.01.2020 по 08.10.2020 у розмірі 591366, 63 грн за весь час затримки такої виплати з 08.10.2020 по день їх фактичної виплати - 22.08.2023 відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів від 21.02.2001 № 159.

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати середнього заробітку за час невиконання рішення суду за період з 10.01.2020 по 08.10.2020 у розмірі 591366,63 грн, за весь час затримки такої виплати з 08.10.2020 по день їх фактичної виплати 22.08.2023 відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів від 21.02.2001 № 159;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні у розмірі 1047327,60 грн за весь час затримки такої виплати з 08.10.2020 по день їх фактичної виплати 07.04.2023 та не виплату середнього заробітку за час невиконання рішення суду за період з 10.01.2020 по 08.10.2020 у розмірі 591366,63 грн за весь час затримки такої виплати з 08.10.2020 по день їх фактичної виплати 22.08.2023 за весь час затримки такої виплати з дня звільнення 08.10.2020 по день фактичної повної виплати заборгованості - 22.08.2023, із розрахунку 4409,50 грн у день (розмір одноденного середнього заробітку у день звільнення).

Ухвалою від 25.09.2023 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час звільнення з роботи відповідач не здійснив повного розрахунку з позивачем, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом порушеного права. Рішенням Львівського окружного адміністративного у справі №380/477/21 відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за 264 невикористаних дні відпустки, виходячи із заробітної плати 4409,50 грн та здійснити перерахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів. Виплата зазначених у вказаному рішенні суду сум проведена відповідачем 07.04.2023 та 22.08.2023 відповідно. Позивач стверджує, що оскільки вказані виплати він мав отримати до дня звільнення, тобто до 08.10.2020, наявні підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми середнього заробітку за час виконання рішення суду та на суми грошової компенсації за невикористану відпустку.

Також позивач у позовній заяві зазначає, що з метою проведення нарахування компенсації втрати частини доходів та середнього заробітку за час неповного розрахунку при звільненні за весь час затримки з 08.10.2020 по 22.08.2023 він звернувся до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону із відповідною заявою. Проте, відповідно до відповіді відповідача від 11.09.2023 у задоволенні заяви відмовлено, у зв`язку з відсутністю фінансування.

16.11.2023 відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, з огляду на те, що на виконання рішення суду від 10.01.2020, наказом Генерального прокурора від 08.10.2020 № 401к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника військового прокурора Західного регіону України - начальника слідчого управління з 24.10.2014. Того ж дня, наказом Генерального прокурора від 08.10.2020 № 402 ОСОБА_1 звільнений з посади заступника військового прокурора Західного регіону України - начальника слідчого управління у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру"). Рішенням суду від 27.05.2021 у справі № 380/477/21 частково задоволені позовні вимоги позивача та визнано протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 264 дні відпустки із розрахунку 442,35 грн за один день відпустки. Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 компенсації за невикористані 264 дні відпустки, виходячи із заробітної плати станом на день звільнення 8.10.2020 - за посадою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (прирівняною до заступника військового прокурора Західного регіону України), тобто із розрахунку 4409,50 грн за один день невикористаної відпустки, без будь - яких відрахувань та з урахуванням раніше виплаченої суми. Визнано протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 11.01.2020 по 07.10.2020, виходячи із розрахунку середньомісячної заробітної плати у сумі 16020,69 грн та середньоденної заробітної плати у сумі 762,89 грн. Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання роботодавцем рішення суду про поновлення на роботі за період з 11.01.2020 по 07.10.2020 включно відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 Кодексу Законів про працю України, ст. 27 Закону України "Про оплату праці", ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" та п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, тобто з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів та з урахуванням раніше виплаченої суми. Рішення суду від 27.05.2021 у справі № 380/477/21 залишене в силі судом апеляційної інстанції 02.12.2021.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №380/477/21 в частині виплати компенсації за не використані дні відпустки виконане прокуратурою регіону 07.04.2023 та виплачено на користь позивача 1047327,60 грн.

У частині виплати компенсації за не своєчасне виконання рішення суду про поновлення на роботі рішення суду виконано 22.08.2023 та виплачено на користь позивача 591366,63 грн.

З огляду на викладені вище обставини, відповідач наголошує на відсутності у позивача права на отримання виплати компенсації втрати частини грошових доходів з 08.10.2020 у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати", так як рішення суду, яким задоволені його вимоги про стягнення компенсації за не використані дні відпустки та середнього заробітку за несвоєчасне виконання рішення суду (справа № 380/477/21) набрало законної сили 02.12.2023, тобто вже після того як позивача 08.10.2020 був звільнений за власним бажанням з органів прокуратури та виплачені відповідні нараховані суми, що підлягали стягненню. Оскільки рішення суду в адміністративній справі №380/477/21 набрало законної сили 02.12.2021, то саме з цієї дати у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу додаткові кошти в рахунок компенсації за не використані дні відпустки та середній заробіток за час несвоєчасного виконання рішення суду, а не з 08.10.2020, як це стверджує позивач, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу втрати частини грошових доходів за несвоєчасну виплату компенсації за невикористану відпустку за період з 08.10.2020 по 07.04.2023 у зв`язку з порушенням термінів виплати такої компенсації, відповідач зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено наказом від 08.10.2020 за власним бажанням з посади та органів прокуратури та 09.11.2020 нарахована і виплачена йому сума компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 114841,68 грн.

Відповідач стверджує, що вирішуючи спір у частині позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, слід врахувати те, що Закон України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" застосовується до грошових доходів громадян, які не мають разового характеру, а компенсація за невикористану відпустку є одноразовою виплатою і тому не підлягає компенсації у відповідності до вимог цього Закону.

У своїх поясненнях від 24.10.2023 Офіс Генерального прокурора наголосив, що Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 810/451/17 зауважила, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми при звільненні та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 К3пП України).

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 у справі № 810/451/17.

Визначена судом інша сума компенсації за невикористані 264 дні відпустки не свідчить про те, що вона мала бути виплачена ОСОБА_1 при звільненні, оскільки, по-перше, суд ухвалив рішення про стягнення цієї суми грошових коштів вже після звільнення ОСОБА_1 з посади, по-друге, розрахунок судом зазначеної компенсації не відповідав вимогам чинного законодавства України, що стало підставою для оскарження вищевказаних судових рішень.

Водночас відповідач наголошує, що виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та компенсація за невикористані 264 дні відпустки, визначеної судом у справі № 380/477/21, мають разовий характер, а тому до виплат згідно з частиною другою статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" гарантії цього Закону не застосовуються.

Крім того, стаття 117 КЗпП України передбачає відповідальність роботодавця за час затримки виплати з вини роботодавця належних працівникові сум при звільненні, у той час, як у даному випадку виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та виплата компенсації за невикористані відпустки, визначена судовими рішеннями у справі №380/477/21 не пов`язана зі звільненням ОСОБА_1 з посади з 08.10.2020, оскільки середній заробіток за час затримки виконання рішення суду та встановлена судовими рішеннями компенсація за невикористані відпустки не належить до складу сум, які підлягають виплати працівникові при звільненні у розумінні статті 116 К3пП України.

Отже, підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Із наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебував на посаді заступника військового прокурора Західного регіону України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.01.2020 у справі №813/7713/14 позов ОСОБА_1 задоволений частково:

- визнано протиправним та скасуований наказ Генерального прокурора України №1502к від 23.10.2014 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника військового прокурора Західного регіону України - начальника слідчого управління у зв`язку з припиненням трудового договору за п. 7-2 ст. 36 КЗпП України;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника військового прокурора Західного регіону України - начальника слідчого управління з 24.10.2014;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 10.01.2020 у розмірі 650 039,43 грн з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора - задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.01.2020 скасовано частково, а саме: у частині задоволення позовної вимоги про стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 10.01.2020 у розмірі 650039,43 грн з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів, - в цій частині прийнята нова постанова. Стягнуто з Військової прокуратури Західного регіону України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 10.01.2020 у розмірі 994045,67 грн, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. У решті вимог рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.01.2020 в адміністративній справі № 813/7713/14 залишене без змін.

Наказом Генерального прокурора від 08.10.2020 № 401к ОСОБА_1 поновлений на посаді заступника військового прокурора Західного регіону України начальника слідчого управління з 24.10.2014.

Наказом Генерального прокурора України від 08.10.2020 № 402 ОСОБА_1 звільнений з посади заступника військового прокурора Західного регіону України начальника слідчого управління.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №380/477/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2021 та постановою Верховного Суду від 02.02.2023:

- визнані протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 264 дні відпустки із розрахунку 442,35 грн за один день відпустки;

- зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 компенсації за невикористані 264 дні відпустки, виходячи із заробітної плати станом на день звільнення 08.10.2020 - за посадою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (прирівняною до заступника військового прокурора Західного регіону України), тобто із розрахунку 4409,50 грн за один день невикористаної відпустки, без будь - яких відрахувань та з урахуванням раніше виплаченої суми;

- визнані протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 11.01.2020 по 07.10.2020, виходячи із розрахунку середньомісячної заробітної плати у сумі 16020,69 грн та середньоденної заробітної плати у сумі 762,89 грн;

- зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 11.01.2020 по 07.10.2020 включно відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 Кодексу Законів про працю України, ст. 27 Закону України "Про оплату праці", ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" та п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, тобто з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів та з урахуванням раніше виплаченої суми.

На виконання зазначеного рішення відповідач виплатив ОСОБА_1 :

- 07.04.2023 компенсацію за невикористані 264 дні відпустки, виходячи із заробітної плати станом на день звільнення 08.10.2020 - за посадою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (прирівняною до заступника військового прокурора Західного регіону України), тобто із розрахунку 4409, 50 грн. за один день невикористаної відпустки, без будь - яких відрахувань та з урахуванням раніше виплаченої суми;

- 22.08.2023 середнього заробітку за час затримки виконання роботодавцем рішення суду про поновлення на роботі за період з 11.01.2020 по 07.10.2020.

23.08.2023 та 29.08.2023 позивач звернувся до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону із заявами, в яких просив:

- здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні у розмірі 1047327, 60 гривень, за весь час затримки такої виплати з 08.10.2020 по день їх фактичної виплати 07.04.2023 відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;

- здійснити нарахування та виплату компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми середнього заробітку за час невиконання рішення суду за період з 10.01.2020 по 08.10.2020 у розмірі 591366,63 грн, за весь час затримки такої виплати з 08.10.2020 по день їх фактичної виплати 22.08.2023 відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;

- нарахувати та виплатити відповідно до ст. 117 КЗпП України середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні у розмірі 1047327, 60 грн за весь час затримки такої виплати з 08.10.2020 по день їх фактичної виплати 07.04.2023 та невиплату середнього заробітку за час невиконання рішення суду за період з 10.01.2020 по 08.10.2020 у розмірі 591366, 63 грн, за весь час затримки такої виплати з 08.10.2020 по день їх фактичної виплати 22.08.2023 за весь час затримки такої виплати з дня звільнення 08.10.2020 по день фактичної повної виплати заборгованості - 22.08.2023, із розрахунку 4409,50 грн у день (розмір одноденного середнього заробітку у день звільнення).

Розглянувши заяви позивача, Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону надіслала відповідь від 11.09.2023 №21-159вих-23, в якій повідомила, що стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників виконується на підставі виконавчих документів відповідно до ст. 7 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" та постанови КМУ від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників". У кошторисі Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону на 2023 рік не передбачено коштів для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 08.10.2020 по 22.08.2023. Ураховуючи наведене, у Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону на даний час відсутня можливість виплати вищевказаних нарахувань.

Не погоджуючись із відмовою відповідача про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 08.10.2020 по 22.08.2023, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні обставини та положення законодавства.

Щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, урегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-III).

Відповідно до Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону № 2050-III передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати/грошового забезпечення). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України 21.02.2001 прийняв постанову № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до ст. 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно із ст. 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Як зазначено судом вище, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, грошове забезпечення, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 № 21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 810/1092/17 та від 13.01.2020 у справі № 803/203/17.

Як стверджує позивач, на виконання рішення суду від 27.05.2021 у справі № 380/477/21 відповідач виплатив ОСОБА_1 грошову компенсацію за 264 дні відпустки лише 07.04.2023, середній заробіток за час невиконання рішення суду за період з 10.01.2020 по 08.10.2020 лише 22.08.2023.

Суд відмічає, що детальний перелік грошових доходів, що підлягають компенсації, наведений у пункті 3 Порядку № 159, яким встановлено, що компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, а саме:

- пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);

- соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

- стипендії;

- заробітна плата (грошове забезпечення);

- сума індексації грошових доходів громадян;

- суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

- суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Отже, компенсація за невикористані дні відпустки є складовими заробітної плати. У разі несвоєчасної виплати сум невикористаної відпустки провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Ураховуючи наявність факту невиплати позивачу сум компенсації за 264 дні невикористаної відпустки, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати.

У випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 29.04.2021 у справі №240/6583/20).

Беручи до уваги наведені вище обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої компенсації за 264 дні невикористаної відпустки.

При цьому, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати середнього заробітку за час невиконання рішення суду за період з 10.01.2020 по 08.10.2020, оскільки така виплата не є періодичним платежем та не може вважатися доходом, отриманим позивачем у зв`язку з виконанням ними своїх трудових обов`язків.

За своєю правовою природою середній заробіток за час невиконання рішення суду є штрафною санкцією яку "роботодавець сплачує за затримку виконання рішення суду в частині поновлення працівника на посаді". Відтак, вищенаведений Закон № 2050-ІІІ та Порядок № 159 у спірному випадку застосуванню не підлягають.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату грошової компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1047327,60 грн за весь час затримки з 08.10.2020 по 07.04.2023 та невиплату середнього заробітку за час невиконання рішення суду за період з 10.01.2020 по 08.10.2020 за весь час затримки з 08.10.2020 по 22.08.2023, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

А за змістом статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладений обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 у справі № 810/451/17 та від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01.07.2022 № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (далі - Закон № 2352-ІХ), яким, зокрема викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-ІХ, яка була чинною на час виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд не погоджується із твердженнями відповідача про те, що встановлена судовим рішенням компенсація за невикористані дні відпустки не належить до складу сум, які підлягають виплаті працівнику при звільненні, оскільки не має значення чи роботодавець добровільно виплатив заборгованість із заробітної плати чи на виконання рішення суду, у випадку затримки розрахунку при звільненні працівника до роботодавця застосовуються санкції, передбачені ст. 117 КЗпП України.

Крім того, у постанові від 16.02.2023 у справі № 420/20192/21 Верховний Суд зауважив, що передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямоване на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Цією нормою Кодексу на роботодавця покладено обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум або в разі вирішення цього спору повністю на користь працівника. Окремо обумовлено, що в разі вирішення спору на користь працівника частково розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Водночас невиконання роботодавцем в добровільному порядку обов`язку виплатити працівникові в зазначених випадках середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні зумовлює виникнення нового спору про стягнення відповідної суми відшкодування в судовому порядку. Зважаючи на викладене, питання про стягнення на користь працівника середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні може вирішуватися судом одночасно з вирішенням спору про розміри належних звільненому працівникові сум або бути окремим предметом судового розгляду.

А в постанові від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23 Верховний Суд виснував, що жодною нормою права не обмежено строку, коли особа після виплати належних їй при звільненні сум може звернутися до роботодавця або безпосередньо до суду щодо незгоди з їх розміром, що, в свою чергу, в подальшому вплине на її право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд також ураховує, що стаття 116 КЗпП України оперує поняттям всі суми, що належать працівнику, а стаття 117 цього Кодексу визначає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

У постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду, з-поміж іншого, зазначила таке: "Разом з тим статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору".

Підсумовуючи вищенаведене, суд, з урахуванням фактичних обставин справи, та встановленого правового регулювання спірних правовідносин, які виникли між сторонами, дійшов висновку про те, що, оскільки відповідач не провів з позивачем на день його звільнення з органів прокуратури розрахунок у повному обсязі, а саме не виплатив компенсацію за невикористані дні відпустки, то позивач відповідно до статті 117 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Щодо періоду затримки розрахунку при звільненні, за який у відповідача виникає обов`язок виплатити позивачу середній заробіток, а також алгоритму розрахунку розміру середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем позивачу станом на 08.10.2020 (дата звільнення позивача) компенсації за невикористані 264 дні відпустки у повному розмірі.

На виконання рішення суду у справі № 380/477/21 відповідач 07.04.2023 виплатив позивачу компенсацію за невикористану відпустку у сумі 1047327,60 грн.

Тож спірним у цих правовідносинах є період з 09.10.2020 (наступний день після звільнення) по 06.04.2023 (день, що передує дню остаточного розрахунку).

Вказаний спірний період стягнення середнього грошового забезпечення у цій справі можна умовно поділити на дві частини: до набрання чинності 19.07.2022 Законом №2352-ІХ і після цього.

Період з 09.10.2020 по 18.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) врегульований статтею 117 КЗпП України у редакції до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто, без обмеження строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець, і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосуватися принцип співмірності та, суд, відповідно, може зменшити таку виплату.

Проте період з 19.07.2022 по 06.04.2023 врегульований вже чинною на день прийняття рішення у цій справі, редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати середнього заробітку працівникові шістьма місяцями.

Таким чином, у межах цієї справи суд застосовує положення статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із урахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Наведена правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23, отже така є сталою та послідовною.

Обраховуючи розмір середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, який підлягає виплаті на користь позивача, суд бере до уваги наведені вище правові висновки Верховного Суду та зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), який застосовується до правовідносин щодо обчислення середньої заробітної плати у визначених ним випадках, зокрема, в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (пп. "л" п. 1 розділу І Порядку № 100).

Згідно з пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд зауважує, що у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 380/477/21 суд дійшов висновку, що середньоденна заробітна плата позивача, з якої слід проводити обрахунок середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, становить 4409,50 грн.(762,89 грн. х 5, 78 (коефіцієнт підвищення посадового окладу).

Відтак, вказані висновки суду є преюдиційними та підлягають застосуванню судом під час вирішення цієї справи.

Період за час затримки розрахунку при звільненні з 09.10.2020 по 18.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ), який регулюється редакцією статті 117 КЗпП України до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, становить 446 робочих дні. Сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, на яку має право позивач за вказаний період становить 1966637 грн (4409,50 грн х 446 календарних дні).

Також, період за час затримки розрахунку при звільненні з 19.07.2022 у (з дати набрання чинності Законом № 2352-ІХ) до 19.01.2023 (шість місяців відповідно до статті 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-ІХ) становить 185 календарних днів. Сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, на яку має право позивач за вказаний період, становить 815757,50 грн (4409,50 грн х 185 календарних днів).

Водночас, оцінюючи розмір середнього грошового забезпечення, яке належить виплатити позивачу за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.10.2020 по 06.04.2023, суд звертає увагу на таке.

У порівнянні із розміром присудженої позивачу компенсації за невикористану відпустку (1047327,60 грн) виплачену на виконання рішення суду у справі № 380/477/21 суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.10.2020 по 06.04.2023 (1966637,00 грн) не можна вважати співмірною, оскільки вона у півтора рази її перевищує.

Отож, суд дійшов переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив відповідач, і сумою середнього грошового забезпечення за час затримки цієї виплати, а тому вважає за необхідне застосувати принцип співмірності та зменшити таку виплату.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

У зв`язку із цим, враховуючи, що відповідачем порушені строки виплати компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1047327,60 грн, а розрахований розмір середнього заробітку складає 1966637,00 грн, що є непропорційним до розміру невиплаченої суми, то суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, з урахуванням принципу співмірності та порядку визначення істотності частки заборгованості при звільненні, який викладений в постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені складає: 16797,82 грн (1047327,60 (сума компенсації за відпустку яка виплачена позивачу за рішенням суду)/1966637 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні) х 100 = 53,25 %.

Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню з врахуванням істотності частки заборгованості (53,25%) становить: 4409,50 грн (середня заробітна плата за один день) х 53,25% х 446 робочі дні затримки = 1047234,20 грн.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні за період з 09.10.2020 по 06.04.2023, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Визначена судом сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на яку має право позивач за період з 19.07.2022 по 19.01.2023 становить 815757,50 грн.

З урахуванням заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (компенсації за відпустку) у розмірі 1 862 991,70 грн (1047234,20+815757,50).

Разом з цим, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а саме: невиплату середнього заробітку за час невиконання рішення суду за період з 10.01.2020 по 08.10.2020 за весь час затримки з 08.10.2020 по 22.08.2023 з огляду на таке.

У пункті 57 постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16 зазначено, що за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Оскільки рішенням суду у справі № 380/477/21 вирішено зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу середнього заробітку за час затримки виконання роботодавцем рішення суду про поновлення на роботі за період з 11.01.2020 по 07.10.2020 включно, чим фактично притягнуто роботодавця до відповідальності за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, повторне застосування до відповідача положень ст. 117 КЗпП України є безпідставним, оскільки такі виплати не витікають із трудового договору та не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої компенсації за 264 дні невикористаної відпустки.

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої грошової компенсації за 264 дні невикористаної відпустки, проведеної на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/477/21 відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Стягнути з Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону () на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату грошової компенсації за невикористані 264 дні відпустки у сумі 1 862 991 (один мільйон вісімсот шістдесят дві тисячі дев`ятсот дев`яності одна) грн 70 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна