Справа № 280/1320/24
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 280/1320/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року

у справі №280/1320/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

09.02.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якій позивач просив суд:

визнати протиправною бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 18.08.2023 про звільнення ОСОБА_1 за абз. 4 підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька із числа осіб з інвалідністю ІІ групи;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю батька із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі №280/1320/24 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої позивач просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі №280/1320/24, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не надав оцінки поясненням позивача щодо неможливості зв`язатись з безпосереднім керівництвом, тому звернення було адресовано на Міністерства оборони України. Позивач зазначає, що перебуваючи на службі у військовій частині НОМЕР_1 він не мав розуміння де фактично перебуває керівництво військової частини НОМЕР_1 , зі слів позивача розташування військової частини НОМЕР_1 з метою захисту від ворога є таємною, таким чином позивач надіслав рапорт про звільнення з військової служби на адресу Міністерства оборони України. 18.08.2023 позивач у зв`язку із тим, що йому і надалі невідома адреса місця розташування військової частини НОМЕР_1 і адреси для поштової кореспонденції, надсилав рапорт про звільнення з військової служби до Міністерства оборони України, на який відповіді не отримав.

Відповідач проти задоволення скарги заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначає, що позивачем не подано рапорту до безпосереднього командира, що свідчить про недотримання пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Зауважує, що у військовій частині НОМЕР_1 не зареєстровано жодних рапортів про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби та відсутня інформація про їх надходження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 152 від 30.05.2023 рядовий ОСОБА_1 , який призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 призначений стрільцем помічником гранатометника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 . Зарахований до списків особового складу частини на усі види забезпечення. Вважається таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Батько позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії Ад №160881 має інвалідність 2 групи.

Позивач у позовній заяві зазначає, що 13.07.2023 склав рапорт про звільнення з військової служби на підстав пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 та в даному рапорті зазначив сімейні обставини, згідно з якими він має право на звільнення з військової служби та долучив докази, які їх підтверджують. Оскільки перебуваючи на службі у військовій частині НОМЕР_1 він не мав розуміння де фактично перебуває керівництво військової частини НОМЕР_1 та розташування військової частини НОМЕР_1 , з метою захисту від ворога є таємницею, позивач надіслав 22.08.2023 рапорт про звільнення з військової служби на адресу Міністерства оборони України.

Позивач також вказує, що в липні 2023 року адвокат Ковальов С.С. в інтересах позивача звернувся до Міністерства оборони України з адвокатським запитом в порядку ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Метою запиту було отримання інформації щодо розгляду поданого позивачем рапорту на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби від 13.07.2023 року з додатками.

У зв`язку з тим, що рапорт від 13.07.2023 року і адвокатський запит були проігноровані, позивач керуючись абз. 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в діючій редакції станом на 18.08.2023 року) був вимушений повторно скласти на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби від 18.08.2023 року.

18.08.2023 позивач у зв`язку із тим, що йому і надалі невідома адреса місця розташування військової частини НОМЕР_1 і адреси для поштової кореспонденції, знову надсилає рапорт про звільнення з військової служби до Міністерства оборони України, на який відповіді не отримав.

В той же час, адвокат Ковальов С.С. у відповідь на адвокатський запит отримав лист відповідача від 27.08.2023 відповідно до якого позивачу повідомлено, що за результатами розгляду запиту від 24.07.2023 року, отриманого 23.08.2023 року, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку передбаченому «Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України». Відповідно до пункту 233 даного Положення, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення встановленим порядком. Вносити зміни до неналежним чином складеного рапорту військова частина не має права. Рапорт подається тільки послідовно по вертикалі керівництва безпосередньому командирові (начальникові), спочатку командиру взводу, роти, потім командиру батальйону і т.д. Станом на 26.08.2023 рапортів щодо звільнення чи проходження ВЛК від військовослужбовця ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 не надходило. Питання звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_4 буде розглянуто після подачі рапорту та відповідно оформлених документів встановленим порядком. Документи запитувані Вами є інформацією з обмеженим доступом і не можуть бути надані третім особам відкритими засобами зв`язку, при потребі Вам необхідно прибути в розташування військової частини НОМЕР_1 , де буде Вам надана можливість ознайомитись з деякими з них.

Крім того, у відповідь на запит №2408 від 14.11.2023, відповідач листом від 17.11.2023 повідомив позивача, що відповідно до пункту 233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. У разі якщо солдат ОСОБА_5 бажає подати рапорт про звільнення з військової служби, рекомендую подати його у встановленому порядку безпосередньо командиру.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби на підставі пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» протиправними, позивач звернувся до суду.

Оцінюючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.92 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).

Пунктом 14 Статуту встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (п. 31 Статуту).

Відповідно до абзацу 2 п.127 Статуту солдат підпорядковується командирові відділення.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з абзацом 2 пункту 225 Положення від 10.12.2008 року №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема:

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

У пункті 233 Положення від 10.12.2008 року №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 1.5 розділу І Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 року №333, командири (керівники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, установ і організацій, кораблів і підрозділів і створювати для посадових осіб, які ведуть облік особового складу, усі умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 11.1 розділу 11 Інструкції від 26.05.2014 року №333 накази по особовому складу є основними документами, які визначають службове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153 (зі змінами), і наказами Міністерства оборони надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби.

При цьому, проекти наказів до подання їх на підпис командирам (керівникам) повинні бути перевірені (вичитані), звірені з документами персонального обліку військовослужбовців та завізовані на звороті останнього аркуша наказу безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою. Зразок звороту останнього аркуша наказу наведено в додатку 52 до цієї Інструкції (пункт 12.10 Інструкції №333).

Після цього проекти наказів проходять правову експертизу в юридичній службі. Віза посадової особи юридичної служби проставляється на звороті кожного аркуша першого примірника наказу (пункт 12.11 Інструкції №333).

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170, визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції від 10.04.2009 року №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Згідно з пунктом 14.10 розділу XIV Інструкції від 10.04.2009 року №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Таким чином, розгляд рапорту військовослужбовця про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.

Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Отже, подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

У разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, рапорт військовослужбовця подається напряму, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

З матеріалів справи вбачається, що рапорт позивача про звільнення подано до Міністерства оборони України, а не прямому командиру.

Таким чином колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо недотримання позивачем процедури звільнення з військової служби.

Доводи скаржника щодо відсутності інформації про адресу військової частини спростовуються тим, що фактична адреса військових частин є таємною інформацією та швидко змінюється в залежності від ходу воєнних дій, але офіційна юридична адреса військових частин є сталою та знаходиться в загальній доступності.

З урахуванням наведеного, оскільки доводи позивача про допущення Військовою частиною НОМЕР_1 протиправної бездіяльності щодо не вирішення питання про його звільнення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційних скарг безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року у справі №280/1320/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко