Справа № 160/12246/24
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, що полягає у не розгляді звернення (рапорту) від 11.03.2023 р. солдата ОСОБА_1 про перерахунок та виплату невиплачених сум грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду, збільшену до 100000 грн, за місяці лютий 2023 року, березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року та червень 2023 року (періоди: 03.02.2023 р. - 28.02.2023 рр. - участь в бойових діях; 01.03.2023 р. -10.03.2023 р. участь в бойових діях: 10.03.2023-22.03.2023 рр. - стаціонарне лікування; 02.04.2023-30.04.2023 рр. - участь в бойових діях; 01.05.2023-08.05.2023 рр. - участь в бойових діях; 08.05.2023-23.06.2023 рр. - стаціонарне лікування; 23.06.2023-23.07.2023 рр. - відпустка для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК);
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, що полягає у не нарахуванні та не виплаті солдату ОСОБА_1 належних сум грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду, збільшену до 100000 грн, за періоди: 03.02.2023-28.02.2023 рр. (участь в бойових діях); 01.03.2023-10.03.2023 рр. (участь в бойових діях); 10.03.2023-22.03.2023 pp. (стаціонарне лікування); 02.04.2023-30.04.2023 рр. (участь в бойових діях); 01.05.2023-08.05.2023 рр. (участь в бойових діях); 08.05.2023-23.06.2023 pp. (стаціонарне лікування): 23.06.2023-23.07.2023 рр. (відпустка для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК);
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати і виплатити солдату ОСОБА_1 грошове забезпечення, включаючи додаткову винагороду, збільшену до 100000 грн, відповідно до абзаців 1, 5, 6 пункту 1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за періоди: 03.02.2023-28.02.2023 рр.; 01.03.2023-10.03.2023 pp.; 10.03.2023-22.03.2023 pp.; 02.04.2023-30.04.2023 pp.; 10.03.2023-2203.2023 рр. 01.05.2023-08.05.2023 pp.; 08.05.2023-23.06.2023 рр.; 23.06.2023-23.07.2023 рр., з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, що полягає у не розгляді звернення (рапорту) від 22.04.2024 р. солдата ОСОБА_1 про нарахування та виплату невиплаченої суми грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду, збільшену до 100000 грн, за місяці січень-лютий 2024 року (період 30.01.2024-22.02.2024 рр. - стаціонарне лікування);
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, що полягає у не нарахуванні та не виплаті солдату ОСОБА_1 належної суми грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду, збільшену до 100000 грн, за період 30.01.2024-22.02.2024 рр. (стаціонарне лікування);
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати і виплатити солдату ОСОБА_1 грошове забезпечення, включаючи додаткову винагороду, збільшену до 100000 грн, відповідно до абзацу пункту 1, абзаців 3, 4 пункту 12 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період 30.01.2024-22.02.2024 рр., з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №57 від 26.02.2024 р.;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №59 від 28.02.2024 р.;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №69 від 09.03.2024 р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період з 28.10.2022 по 09.03.2024 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України. 09.03.2023 та 08.05.2023 перебуваючи на бойових позиціях отримав мінно-вибухові травми, пов`язані із захистом Батьківщини. Внаслідок отриманих травм він тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні та відпустці за станом здоров`я, а саме: у періоди з 10.03.2023 по 22.03.2023, з 08.05.2023 по 23.06.2023, з 30.01.24 по 22.02.2024 стаціонарне лікування, у період з 23.06.2023 по 23.07.2024 відпустка за станом здоров`я. Проте, відповідач у вказаний період протиправно не здійснював нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн, відповідно до Постанови КМУ №168. 11.03.2024 та 22.04.2024 він звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортами про перерахунок та виплату невиплачених сум грошового забезпечення, проте відповіді так і не отримав. Водночас, командування Військової частини НОМЕР_1 прийняло наказ про визнання його таким, що самовільно залишив військову частину, що стало наслідком прийняття незаконних наказів та безпідставного позбавлення грошового забезпечення. Позивач вважає такі накази та бездіяльність відповідача протиправними, у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Згідно із ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 28.10.2022 по 06.03.2024 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України на посаді старшого механіка-водія 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону.
09.03.2023 солдат ОСОБА_1 під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення бойових дій поблизу населеного пункту Водяне на території Донецької області по захисту Батьківщини та територіальної цілісності України, внаслідок ворожого мінометного обстрілу під час переміщення в укриття одержав бойове травмування, а саме: вивих правого гомілковостопного суглобу.
Відповідно до довідки про обставини травми від 22.02.2024 №2577, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , травмування / поранення ОСОБА_1 вважається таким, що сталося під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини.
У період з 10.03.2023 по 22.03.2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №891 від 22.03.2023.
У подальшому, в період з 02.04.2023 по 08.05.2023 ОСОБА_1 продовжував брати участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України (бойових діях) у Донецькій області, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 14.07.2023 №8060.
08.05.2023 солдат ОСОБА_1 під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення бойових дій поблизу населеного пункту Водяне на території Донецької області по захисту Батьківщини та територіальної цілісності України, внаслідок ворожого мінометного обстрілу отримав мінно-вибухову травму, вогнепальні осколкові сліпі поранення обличчя, шиї, лівої кисті, тулуба, лівого стегна, опіки полум`ям - обличчя, правої верхньої кінцівки, правої нижньої кінцівки, акубаротравму.
Відповідно до довідки про обставини травми від 22.02.2024 №2578, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , травмування / поранення ОСОБА_1 вважається таким, що сталося під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини.
У період з 09.05.2023 по 23.05.2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в опіковому відділенні Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №8» Дніпровської міської ради, що підтверджується довідкою від 23.05.2023 №527 та випискою з історії хвороби №3526 від 23.05.2023.
У період з 23.05.2023 по 20.06.2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному підприємстві «Регіональний медичний центр родинного захворювання» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №9592 від 20.06.2023.
Також, у період з 20.06.2023 по 23.06.2023 ОСОБА_1 продовжував перебувати на стаціонарному лікуванні у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ), що підтверджується виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення №4256 від 23.06.2023.
Довідкою ВЛК від 23.06.2023 №2002, виданою Військовою частиною НОМЕР_2 , встановлено, що поранення тяжкого ступеню, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби, а ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
У період з 23.06.2023 по 23.07.2023 ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я (30 календарних днів) на підставі довідки ВЛК від 23.06.2023 №2002.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.09.2023 №265, солдата ОСОБА_1 вважати таким, що з 22.09.2022 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.
У період з 30.01.2024 по 22.02.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради у зв`язку з проведенням операції 01.02.2024 із видалення сторонніх тіл з лівої кисті.
Згідно висновку ВЛК №122 від 24.02.2024 ОСОБА_1 проходив оформлення на МСЕК, у зв`язку з чим останнього з 24.02.2024 по 07.03.2024 взято на облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також, судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.02.2024 №57, солдата ОСОБА_1 вважати таким, що з 25.02.2024 прибув з лікувального закладу Військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 і приступив до виконання службових обов`язків.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.02.2024 №59, солдата ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення в 25.02.2024 у зв`язку із самовільним залишенням частини.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.03.2024 №69, відповідно до пп.14 п. 116 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», солдата ОСОБА_1 увільнено від займаної посади з 06.03.2024 у зв`язку із самовільним залишенням частини.
Крім того, судом встановлено, що 11.03.2024 та 22.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 із рапортами про перерахунок та виплату невиплачених сум грошового забезпечення, які були направленні електронною поштою.
Проте, відповіді на свої звернення так і не отримав.
16.04.2024 адвокат позивача звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом про надання відповіді та документів, складених відносно солдата ОСОБА_1 та самовільного ним залишення частини.
Листом від 19.04.2024 Військова частина НОМЕР_1 налала відповідь на адвокатський запит, якою повідомила, що за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 на підставі наказу від 04.03.2024 №1490 розпочато службове розслідування.
Зазначено, що 7 запасна рота Військової частини НОМЕР_1 не приймає участі у зоні бойових дій, у зв`язку з чим солдат ОСОБА_1 не міг отримати бойове розпорядження будучи поза межами військової частини та перебуваючи у резервній 7 запасній роті.
Додатково повідомлено, що рапорт содата ОСОБА_1 щодо перерахунку грошового забезпечення за період з лютого по травень 2023 року доведено до командира 1 механізованого батальйону, в якому у цей період проходив службу солдат у зазначений період, та за даним фактом проводиться службова перевірка, після виявлення розбіжностей буде здійснено перерахунок грошового забезпечення. Разом з тим, зазначено, що нарахування не може бути здійснено, у зв`язку з тим, що вказаний солдат з 28.02.2024 по теперішній час знаходиться поза межами військової частини у зв`язку з самовільним залишенням.
Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив додаткову винагороду за періоди перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я, не надав відповіді на рапорти, а також виніс протиправні накази про увільнення зі служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 1 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами другою-четвертою ст. 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; 5) день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом, зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; 6) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян України, які зараховані до військового оперативного резерву після їх звільнення з військової служби та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно із ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні. Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV (далі - Статут №548-ХІV).
Статтею 3 Статуту №548-ХІV передбачено, що військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 26 Статуту №548-ХІV визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Як вбачається зі ст. 27 Статуту №548-ХІV, військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.
Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).
Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Згідно із вимогами ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Відповідно до вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
За стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (ст.5 Дисциплінарного статуту).
При цьому, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.
Відповідно до ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до вимог ст.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
При цьому, згідно абз.4 ст.45 Дисциплінарного статуту усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Статтею 56 Дисциплінарного статуту визначено, що Командир корпусу, командувач військ оперативного командування, командувач виду, окремого роду військ (сил) Збройних Сил України має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а"-"ґ", а також пунктами "д"-"ж"(до підполковника включно) ст.48 цього Статуту.
Положеннями ст.83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено порядок накладення дисциплінарних стягнень, відповідно до якого на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Згідно з вимогами ст.84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до вимог ч.1 ст.86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Згідно з ч.2 ст.86 Дисциплінарного статуту під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).
Вимогами п.1 розділу ІІ Порядку №608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування. Визначено також, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Згідно з вимогами п.1 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Згідно з вимогами п.3 розділу VІ Порядку №608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Відповідно до вимог ст. 97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (ст.98 Дисциплінарного статуту).
Також, ст.92 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.
Під час розгляду справи судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.02.2024 р. №57, солдата ОСОБА_1 вважати таким, що з 25.02.2024 прибув з лікувального закладу Військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 і приступив до виконання службових обов`язків.
Воночас, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.02.2024 р. №59, солдата ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення в 25.02.2024 у зв`язку із самовільним залишенням частини.
Також, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.03.2024 р. №69, відповідно до пп.14 п. 116 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», солдата ОСОБА_1 увільнено від займаної посади з 06.03.2024 у зв`язку із самовільним залишенням частини.
Суд зазначає, що відповідальність за самовільне залишення військової частини або дезертирство передбачена ст.ст.407-408 Кримінального кодексу України.
Виходячи з суті встановленого відповідачем порушення, суд вважає за необхідне зазначити, що самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира). Не вважається самовільним: залишення за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування в/ч, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. Вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.
При цьому, нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що військовослужбовець у законному порядку залишив розташування частини або місце служби та не повертається в зазначений час для подальшого несення військової служби, зокрема, з лікування без поважних причин до частини або на службу в установлений строк.
Поважними причинами нез`явлення вчасно на службу можуть бути хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо та інші надзвичайні обставини, якщо причини затримки підтверджені відповідними документами. Поважними причинами затримки із відпустки можуть бути непередбачені перешкоди у сполученні, хвороба військовослужбовця, пожежа або стихійне лихо, що трапилися в сім`ї військовослужбовця, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї або осіб, на вихованні яких він перебував.
Питання щодо наявності поважних причин вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин справи.
Про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями, невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, у разі призначення або переведення до нового місця служби командир (начальник) військової частини доповідає своєму безпосередньому командиру та повідомляє начальнику органу військової служби правопорядку (ВСП) усно протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення. Після усного донесення та повідомлення протягом доби командир подає письмову доповідь.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно дост.26 Закону про військову службу, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених ст.47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби за службовою невідповідністю.
Для військовослужбовців, стосовно яких суд виніс виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
При цьому, за весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Військовослужбовці, які самовільно залишили військову частину, залишаються у списках особового складу до їх затримання та прийняття рішення щодо притягнення їх до відповідальності з чинним законодавством. Підставою для виключення зі списків особового складу військової частини цих військовослужбовців є виключно вирок суду щодо їх покарання або рішення прокурора про закриття кримінальної справи.
З матеріалів справи вбачається, що у період з 30.01.2024 по 22.02.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради у зв`язку з проведенням операції 01.02.2024 із видалення сторонніх тіл з лівої кисті.
В подальшому, згідно висновку ВЛК №122 від 24.02.2024 позивач проходив оформлення на МСЕК, у зв`язку з чим останнього з 24.02.2024 по 07.03.2024 взято на облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як вказує позивач в обґрунтування позовних вимог, поважною причиною, яка підтверджує факт його відсутності на військовій службі є проходження МСЕК у період з 24.02.2024 по 07.03.2024.
Водночас, суд звертає увагу, що з аналізу положень Статуту вбачається, що будь- яке переміщення військовослужбовця поза межами розташування військової частини має супроводжуватись відповідним дозволом/наказом/направленням командира військової частини.
Разом з тим, під час розгляду цієї справи позивачем не надано суду будь-яких доказів щодо повідомлення командира військової частини про проходження ним МСЕК, а саме, звернення з відповідним рапортом.
Крім того, позивачем не надано доказів його направлення командиром військової частини на огляд для проходження МСЕК, що належить виключно до його компетенції, як органу, в якому позивач проходить службу.
Отже, повідомлені позивачем обставини підтверджують його місцезнаходження на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 у період із 24.02.2024 р. по 07.03.2024 р., проте, жодним чином не спростовують його вину в самовільному залишенні місця служби, а також факту вибуття із військової частини із порушенням встановленого порядку без оформлення належних документів (наказу командира про направлення на огляд для проходження МСЕК).
Відтак, у суду наявні достатні підстави вважати, що позивач безпідставно був відсутній на військовій службі.
Суд відхиляє аргументи позивача про усне повідомлення безпосереднього начальника - командира військової частини як безпідставні, оскільки такі спростовуються фактом призначення командиром військової частини службового розслідування, а також прийнятими оскаржуваними наказами.
Варто зауважити, що військова служба є службою особливого характеру, тому військовослужбовці в силу свого статусу повинні беззаперечно дотримуватися встановленого порядку проходження такої служби і діяти відповідно до встановленого законом порядку. Тому військовослужбовці не можуть залишати місце проходження служби всупереч визначеному порядку без належних документів, передбачених законодавством, тим більше в умовах воєнного стану.
За таких обставин, накази командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №57 від 26.02.2024 р., №59 від 28.02.2024 р. та №69 від 09.03.2024 р., прийнято відповідачем правомірно, в межах та у спосіб визначений чинним законодавством України, у зв`язку з чим підстави для їх скасування відсутні, а також відсутні підстави для нарахування додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Таким чином позовні вимоги в цій частині є обгрунтованити та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді звернення (рапорту) від 11.03.2023 р. та від 22.04.2024 р. про перерахунок та виплату невиплачених сум грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду, суд зазначає наступне.
За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Відповідно до розділу 3.9 Інструкції, реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, який підтверджує факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації. Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення. Подавати на розгляд командиру (керівнику) незареєстровані документи забороняється.
Отже, обов`язок щодо реєстрації рапортів та подання його до розгляду (виконання) лежить на службі діловодства військової частини.
Однак, будь-якої відповіді чи рішень стосовно розгляду питання, порушеного позивачем у рапортах відповідач не надав (не прийняв). Доказів зворотного матеріали справи не містять.
Командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. При цьому суд не ставить під сумнів право командира діяти на власний розсуд одноосібно приймаючи відповідні рішення з цього приводу.
Водночас, під час розгляду справи відповідачем не надано суду жодних доказів щодо розгляду та надання відповіді, прийняття будь-якого рішення з приводу поданих позивачем рапортів від 11.03.2023 р. та від 22.04.2024 р., що свідчить про допущену ним бездіяльність, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорти солдата ОСОБА_1 від 11.03.2023 р. та від 22.04.2024 р. про перерахунок та виплату невиплачених сум грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду, збільшену до 100000 грн.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не розгляду та не надання відповіді на рапорти ОСОБА_1 від 11.03.2023 р. та від 22.04.2024 р. про перерахунок та виплату невиплачених сум грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду, збільшену до 100000 грн.
Зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України розглянути рапорти солдата ОСОБА_1 від 11.03.2023 р. та від 22.04.2024 р. про перерахунок та виплату невиплачених сум грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду, збільшену до 100000 грн.
У задоволенні решти позовним вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька