Справа № 400/6601/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/6601/24

Перша інстанція: суддя Лісовська Н. В.,

повний текст судового рішення

складено 16.08.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року Військова частина НОМЕР_1 (далі ВЧ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі ДВС) та просила визнати протиправною та скасувати постанову від 19.04.2024 р. у ВП №74792272 про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 р. по справі № 400/8893/23 зобов`язано ВЧ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 р. на виконання рішення суду від 18.01.2022р. по справі №400/9507/21.

Оскільки протягом 30 днів з дня ухвалення рішення відповідач не скористався правом на його оскарження, судом 26.10.2023 р. видано виконавчий лист, в якому зазначено, що рішення набрало законної сили 24.10.2023 року.

Апеляційна скарга на рішення подана військовою частиною через Електронний суд 08.12.2023 р., а не як зазначено в позові 17.11.2023 р.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2023 року поновлено ВЧ строк на апеляційне оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.09.2023р. у справі №400/8893/23.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2024 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

19.04.2024 року постановою старшого державного виконавця Чувашовою А.Ф. відкрито виконавче провадження №74792272 з примусового виконання виконавчого листа від 26.10.2023 р. по справі №400/8893/23. У п.2 постанови зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 32000,00 грн.

Судом також встановлено, що виконавчий лист від 26.10.2023 р. по справі №400/8893/23 не визнавався таким, що не підлягає виконанню, тому правомірно був поданий до примусового виконання і відповідачем відкрито виконавче провадження.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спір по справі №400/8893/23 має немайновий характер та відповідно до ч.3 ст.27 Закону №1404 за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч.2. ст.27 Закону №1404 виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до ч.3 ст.27 Закону №1404 за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апелянта, що спір у справі №400/8893/24 має майновий характер, а тому розмір виконавчого збору має розраховуватися, виходячи з 10% суми стягнення, оскільки виконавчий збір у розмірі 10 відсотків відповідно до вимог ч.2 ст.27 Закону №1404 стягується виключно у разі: 1) стягнення коштів; 2) повернення майна; 3) стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

Проте, предметом спору у вищенаведеній справі є не стягнення коштів, а зобов`язання боржника здійснити нарахування та виплату коштів. Тобто, жодна обставина, передбачена ч.2 ст.27 Закону №1404, у цьому випадку відсутня. Більш того, резолютивна частина рішення не містила суми стягнення.

Разом з тим, відповідно до ст.63 Закону №1404 рішення немайнового характеру, це рішення за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. У цьому випадку, як раз йде мова про зобов`язання військову частину здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки на користь стягувача. Зазначення рішення суду може бути виконано виключно самим боржником і не передбачає механізму примусового виконання, як у випадку рішень майнового характеру, коли державний/приватний виконавець має право вчинити дії щодо арешту, вилучення (списання коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, різниця між рішеннями майнового та немайнового характеру у розумінні Закону №1404 проходить саме у можливості чи неможливості державним/приватним виконавцем його примусово виконати незалежно від дії та волі боржника. Рішення немайнового характеру як раз відрізняються тим, що бути виконаними без участі боржника не можуть. Натомість, такі рішення можуть мати майновий еквівалент або якимось іншим чином впливати на майновий стан боржника.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що відповідач правомірно застосував у даному випадку ч.3 ст.27 Закону №1404 під час визначення розміру виконавчого збору, а не ч.2 вказаної статті.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук