Справа № 140/1233/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/1233/24 пров. № А/857/13228/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Носа С.П., Кухтея Р.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року (судді Димарчука Т.М., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Луцьк) у справі №140/1233/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01.03.2024 звернулася в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані 40 календарних днів додаткової відпустки, передбаченої ст. 19 Закону України Про відпустки, як одинокій матері, за період з 2017 року по 2020 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу військової частини 13.12.2023, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані 40 календарних днів додаткової відпустки, передбаченої ст. 19 Закону України Про відпустки, як одинокій матері, за період з 2017 року по 2020 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу військової частини 13.12.2023, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації у повному розмірі за невикористані 30 календарних днів додаткової відпустки, передбаченої ст. 19 Закону України Про відпустки, як одинокій матері, за період з 2021 року по 2023 рік включно та грошової компенсації за 27 календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, з врахуванням пунктів 2, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію у повному розмірі за невикористані 30 календарних днів додаткової відпустки, передбаченої ст. 19 Закону України Про відпустки, як одинокій матері, за період з 2021 року по 2023 рік включно та грошової компенсації за 27 календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік, з врахуванням пунктів 2, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 40 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, передбаченої ст. 19 Закону України Про відпустки, як одинокій матері за 2017-2020 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 13 грудня 2023 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 40 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, передбаченої ст. 19 Закону України Про відпустки, як одинокій матері за 2017-2020 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 13 грудня 2023 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2024 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження та з 27.06.2024 по 07.07.2024, з 05.08.2024 по 18.08.2024 суддя доповідач перебувала у відпустці.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 у період з 16.11.2016 по 15.07.2020 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , а в період з 16.07.2020 по 13.12.2023 у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 від 27.12.2016 (а.с. 7 зворот-8).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.12.2023 №1079-ОС штаб-сержанта ОСОБА_1 інспектора прикордонної служби 2 категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип А) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 (тип Б) звільнено з військової служби у запас за підпунктом г (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військове службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.12.2023 №1087-ОС штаб-сержанта, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення з 13.12.2023 (а.с.8 зворот). Вказаним наказом позивачу визначено виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як одинокій матері за 2021, 2022, 2023 роки тривалістю 30 календарних днів та грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік тривалістю 27 календарних днів.

При звільненні з військової служби ОСОБА_1 подано рапорт у якому позивач (серед іншого) просила здійснити нарахування та виплату їй грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері (а.с.10 зворот).

Фінансово-економічним відділом військової частини НОМЕР_1 здійснено нарахування та виплату позивачу в грудні 2023 року грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як одинокій матері за 2021, 2022, 2023 роки тривалістю 30 календарних днів у розмірі 23934,90 грн та грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік тривалістю 27 календарних днів у розмірі 21541,41грн, про що зазначено у листі відповідача №09/11726-23-Вих від 27.12.2023 (а.с.11).

Разом з тим, при звільненні з військової служби відповідач не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері за 2017-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

На адвокатський запит представника позивача від 12.01.2024 Військова частина НОМЕР_2 листом №09/1257-24 від 19.01.2024 повідомила, що позивачу додаткова відпустка, як одинокій матері у 2017-2020 роках не надавалася, оскільки із настанням в Україні особливого періоду призупинено надання додаткових відпусток військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.

На адвокатський запит представника позивача військова частина НОМЕР_1 листом №09/511-24-Вх-5 від 19.01.2024 повідомила, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері за 2017-2020 роки позивачу не виплачувалася, оскільки відповідна заява від неї не надходила.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати їй грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері за 2017-2020 роки при звільненні протиправною, а також виплату у неналежному розмірі грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік (за 27 календарних днів) та за невикористану додаткову відпустку, як одинокій матері за 2021-2023 роки (тривалістю 30 календарних днів), позивач звернулася з даним позовом до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Статтею 4 Закону України від 05.11.1996 №504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з ст. 19 Закону № 504/96-ВР, одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України). За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Аналізуючи наведене колегія суддів враховує щодо ненарахування та невиплата позивачці грошової компенсації за невикористані 40 календарних днів додаткової відпустки, передбаченої ст. 19 Закону України Про відпустки (як одинокій матері) за період за 2017-2020 роки наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 чоловіка ОСОБА_2 , є одинокою матір`ю , яка виховує дитину сина ОСОБА_3 , а відтак відповідно до ст. 19 Закону України Про відпустки, набула право на щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

Відповідно до листа військової частини НОМЕР_2 (у якій позивач протягом 2017-2020 років проходила військову службу) №09/1257-24 від 19.01.2024 позивачу додаткова відпустка (як одинокій матері) у 2017-2020 роках не надавалася, оскільки із настанням в Україні особливого періоду призупинено надання додаткових відпусток військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивачу додаткова відпустка, як одинокій матері у 2017-2020 роках не надавалася, остання набула право на грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2017-2020 роки.

Листом №09/511-24-Вх-5 від 19.01.2024 військова частина НОМЕР_1 (з якої позивача було звільнено з військової служби, виключено зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення) повідомила, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері за 2017-2020 роки позивачу не виплачувалася, оскільки відповідна заява від неї не надходила.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що при звільненні з військової служби ОСОБА_1 подано рапорт у якому позивач, серед іншого, просила здійснити нарахування та виплату їй грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері (а.с.10 зворот).

Абзацами 1 та 2 пункту 6 глави 8 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 за № 854/32306 (далі - Інструкція №558) визначено, що у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 19 Закону України "Про відпустки, як одинокій матері.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 620/4218/18, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

З огляду на вищевикладені норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що при звільненні з військової служби у запас ОСОБА_1 вона мала право на отримання грошової компенсації за невикористану нею 2017-2020 роках додаткову відпустку, як одинокій матері, передбачену ст. 19 Закону України Про відпустки, а тому не нарахування та невиплата ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації додаткової відпустки, як одинокій матері за 2017-2020 роки є протиправною бездіяльністю відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи з системного аналізу норм законодавства та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 40 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, передбаченої ст. 19 Закону України Про відпустки, як одинокій матері за 2017-2020 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 13 грудня 2023 року та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 40 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, передбаченої ст. 19 Закону України Про відпустки, як одинокій матері за 2017-2020 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 13 грудня 2023 року, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, апелянтом не подано обґрунтованих доводів на спростування зазначеного судом та доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Стосовно доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду із даним позовом, колегія суддів звертає увагу на таке.

Із змісту статті 122 КАС України видно, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спір у цій справі виник з приводу розміру грошової компенсації за 40 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, передбаченої ст. 19 Закону України Про відпустки, як одинокій матері за 2017-2020 роки, яка підлягає виплаті, зокрема, в разі звільнення військовослужбовця з військової служби.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Законом України від 1 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_5 від 13.12.2023 № 1087-ос ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.8 зворот).

З даним позовом до суду позивач звернулася 01.02.2024.

Фінансово-економічним відділом військової частини НОМЕР_1 здійснено нарахування та виплату позивачу в грудні 2023 року грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як одинокій матері за 2021, 2022, 2023 роки тривалістю 30 календарних днів у розмірі 23934,90 грн та грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік тривалістю 27 календарних днів у розмірі 21541,41грн, про що зазначено у листі відповідача №09/11726-23-Вих від 27.12.2023 (а.с.11).

Разом з тим, при звільненні з військової служби відповідач не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері за 2017-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

На адвокатський запит представника позивача від 12.01.2024 Військова частина НОМЕР_2 листом №09/1257-24 від 19.01.2024 повідомила, що позивачу додаткова відпустка, як одинокій матері у 2017-2020 роках не надавалася, оскільки із настанням в Україні особливого періоду призупинено надання додаткових відпусток військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.

На адвокатський запит представника позивача військова частина НОМЕР_1 листом №09/511-24-Вх-5 від 19.01.2024 повідомила, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері за 2017-2020 роки позивачу не виплачувалася, оскільки відповідна заява від неї не надходила.

Отже, даний позов подано в порядку визначеному ст. 122 КАС України та в межах строку коли позивач дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а тому посилання апелянта є необґрунтованими.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі №140/1233/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді С.П. Нос

Р.В. Кухтей

Повний текст постанови складено 26.09.2024