Справа № 380/28352/23
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 рокусправа № 380/28352/23
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-1), військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач-2), у якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (вх. № 68638 від 13.09.2024), просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_3 , яка полягає у невидачі щодо військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 довідки про його безпосередню участь у бойових діях (забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) у травні 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 сержанту ОСОБА_1 додаткової винагороди на період дії військового стану за травень 2023 року у розмірі 100000 гривень;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 та військову частину НОМЕР_3 видати щодо військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 довідку про його безпосередню участь у бойових діях (забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) у травні 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити військовослужбовцю Військової частини НОМЕР_1 сержанту ОСОБА_1 додаткову винагороду на період дії військового стану за травень 2023 року у розмірі 100000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходить військову службу у складі в/ч № НОМЕР_4 у званні сержанта. Відповідно до наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 07 лютого 2023 року № 5/ад/дск «Про формування зведеної стрілецької бригади», окремого розпорядження Начальника штабу - заступника командувача Повітряних Сил Збройних Сил від 13 лютого 2023 року № 350/125/111/335/пс/дск, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14 лютого 2023 року № 45, позивача відряджено до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до складу стрілецького батальйону стрілецької бригади з 15 лютого 2023 року до окремого розпорядження. У подальшому, відповідно до бойового розпорядження командувача Повітряних Сил Збройних Сил України та наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 27.03.2023 № 94 позивач, у складі першого стрілецького батальйону бригади, вибув для виконання бойових завдань в ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Разом з тим за травень 2023 року позивачу не були виплачені 100% додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168. Повідомив, що в відповіді начальника військової частини НОМЕР_5 від 08 липня 2023 р. № 350/119/1/1038/пс позивачу стало відомо, що командир військової частини НОМЕР_2 , до якої позивача було відряджено для виконання завдань, не повідомив військову частину НОМЕР_1 (місце штатної служби позивача) про його безпосередню участь у бойових діях або заходах у травні 2023 року, у зв`язку з чим прізвище позивача відсутнє в довідці військовослужбовцям, які проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджує безпосередню участь у бойових діях або заходах у травні 2023 року, яка є підставою для отримання додаткової винагороди на період воєнного стану. Вказав, що в подальшому позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом від 14 липня 2023 року, у якому просив повідомити військову частину НОМЕР_1 у встановленому порядку про підтвердження його безпосередньої участі у бойових діях або заходах у відрядженні до військової частини НОМЕР_2 , а також надати позивачу інформацію щодо періоду часу, протягом якого ним виконувалися бойові завдання у відрядженні до військової частини НОМЕР_2 . Однак у задоволенні такого рапорту відмовлено з тих підстав, що 31.05.2023 встановлено факт вжиття позивачем алкогольних напоїв. Позивач вважає, що має право на видачу довідки про його безпосередню участь у бойових діях (забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) у травні 2023 року та на отримання премії за травень 2023 року у розмірі 100000 гривень, тому звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 06.12.2023 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою від 28.12.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.07.2024 залучено до участі у справі як співвідповідача військову частину НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ); цією ж ухвалою встановлено військовій частині НОМЕР_3 п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позову заяву.

Від відповідача - військової частини НОМЕР_2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 2501 від 11.01.2024, вх. № 62621 від 16.08.2024), у якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що у зв`язку із перебуванням з 27 березня 2023 року по 21.06.2023 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №94 від 27.03.2023 Позивача у оперативне підпорядкування оперативно-тактичного угрупування ІНФОРМАЦІЯ_2 оперативно-стратегічного угрупування військ ІНФОРМАЦІЯ_3 для виконання бойових (спеціальних) завдань за призначенням, до військової частини НОМЕР_3 , військова частина НОМЕР_2 не може видати довідку про безпосередню участь позивача у бойових діях, так як у травні 2023 року Позивач не перебував у відряджені у військовій частині НОМЕР_2 . Вважає, що позивачем помилково визначено військову частину НОМЕР_2 , як суб`єкта, який уповноважений видати довідку про його безпосередню участь у бойових діях (забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) у травні 2023 року. Просив у задоволенні позову відмовити.

Від відповідача військової частини НОМЕР_1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 5363 від 23.01.2024) у якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що відповідно до наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 07 лютого 2023 року № 5/ад/дск «Про формування зведеної стрілецької бригади», окремого розпорядження Начальника штабу - заступника командувача Повітряних Сил Збройних Сил від 13 лютого 2023 року № 350/125/111/335/пс/дск, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14 лютого 2023 року № 45, позивача відряджено до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до складу стрілецького батальйону стрілецької бригади з 15 лютого 2023 року до окремого розпорядження. Зазначив, що командира військової частини, до якої для виконання завдань відряджено позивач, не повідомив військову частину НОМЕР_1 (місце штатної служби позивача) про безпосередню участь позивача у бойових діях або заходах у травні 2023 року. Тому, як вважає відповідач, у зв`язку з відсутністю зазначеного повідомлення про підтвердження участі позивача у бойових діях, у військової частини НОМЕР_1 відсутні підстави для виплати позивачу додаткової винагороди на період воєнного стану у розмірі 100000,00 грн за травень 2023 року і таких немає по теперішній час. Стверджує, що у позовній заяві відсутні обґрунтування про те, в чому саме полягає протиправна бездіяльність військової частини НОМЕР_1 . Також відповідач звернув увагу на те, що позов обґрунтовано тим, що військовою частиною НОМЕР_2 не складено протокол про військове адміністративне правопорушення, вчинене позивачем. З цього приводу вказав, що підставою не виплати спірної винагороди є сам факт вживання алкогольних речовин та/або перебування в стані алкогольного сп`яніння, а не складання військового адміністративного протоколу чи/або постанова суду згідно з якою військовослужбовця притягнуто до адміністративної відповідальності за результатами розгляду такого протоколу, про що стверджує позивач. Просив залишити позовну заяву без задоволення.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 7675 від 30.01.2024) у якій навів доводи, аналогічні тим, які викладені в позовній заяві. Просив позовну заяву задовольнити повністю.

Від відповідача військової частин НОМЕР_1 надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх. № 11569 від 13.02.2024) у якій навів доводи, аналогічні тим, які викладені у відзиві на позовну заяву (вх. № 5363 від 23.01.2024). Просив позовну заяву залишити без задоволення.

Від відповідача військової частини НОМЕР_3 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 60703 від 08.08.2024) у якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого щодо ненарахування та невиплати позивачеві передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень вказав таке. Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень є те, що військовослужбовці: 1) беруть безпосередню участь у бойових діях; 2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Вважає, що за відсутності документального підтвердження неведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000 грн не виникає. Повідомив, що згідно з Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/а/29, під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій; виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах бойових дій з виявлення повітряних цілей та ін. Відповідно до п. 3 Окремого доручення, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, визначається на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій, рапорту командиру підрозділу. Зазначив, що постановою КМУ № 168 визначено 2 види додаткових доплат до грошового забезпечення військовослужбовців під час дії воєнного стану: до 30000 грн - військовослужбовцям, що обраховуються пропорційно, виходячи із календарного періоду проходження служби військовослужбовцем, тобто для отримання грошових коштів по даній категорії, військовослужбовцю за розрахунковий місячний період необхідно фактично нести службу; до 70000 грн (без урахування попередніх 30000 грн) військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів протягом місяця. Відповідно до абзаців 3 і 4 пункту 8 розділу 1 наказу МОУ № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі -командир). Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю. Згідно з абзацом 1 пункту 9 розділу 1 наказу МОУ № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток. Відповідно абзацу 1 пункту 12 розділу 1 вищевказаного наказу військовослужбовцям, які тимчасово вибувають з військової частини зі збереженням грошового забезпечення за місцем служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, виплачуються за весь період такого вибуття. Вказав, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 91 від 30.03.2023 прикомандирований військовослужбовець військової частини НОМЕР_7 сержант ОСОБА_1 , кулементник 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, прибув і приступив до виконання службових обов`язків до складу сил і засобів оперативно-тактичного угрупування Донецьк, які залучаються та беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації з метою виконання бойових завдань. Відповідно роз`яснення до постанови КМУ № 168 командири військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляють військові частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць. З урахуванням вищевикладеного вважає, що здійснення позивачу виплат усіх видів грошового забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника), тому дії командування військової частини НОМЕР_3 не є протиправними.

Щодо видачі довідки про безпосередню участь військовослужбовця сержанта ОСОБА_1 у бойових діях (забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) у травні 2023 року вказав таке.

Відповідно до витягу з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_3 №33/ДСК від 22.02.2022 року, військова частина НОМЕР_3 30.03.2023 о 9.00 отримала бойове розпорядження 35 обрмп № 217/635дск від 30.03.2023, та визначене бойове розпорядження командира 18 окремого батальйону морської піхоти № 63/дск від 30.03.2023, на підставі якого прийнято в оперативне підпорядкування 1 ср 1 сб зв. сбр ПС ЗСУ кулеметника, сержанта ОСОБА_1 . Повідомив, що відповідно роз`яснення Постанови КМУ № 168 вказано, що про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надається довідка командиром військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець. Військова частина НОМЕР_3 надавала для видачі довідки про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях наступні документи до військової частини НОМЕР_1 : витяг з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_3 № 33/ДСК від 22.02.2022 року, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 91 від 30.03.2023, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 161 від 19.06.2023, витяг з наказу ОТУ Донецьк/Катран № 87 від 08.04.2023 та витяг з наказу ОТУ Донецьк/Катран № 170 від 26.06.2023. Підтвердження про видачу вищевказаних документів зазначено в журналі обліку виданих документів (для убд) військовослужбовцям інших військових частин, які виконували бойові завдання, перебуваючи у відрядженні на території Донецької області у складі військової частини НОМЕР_3 , з вказаним підписом представника військової частини НОМЕР_1 для отриманням нарочно. З огляду на викладене, військова частина НОМЕР_3 вважає, що діяла згідно до діючого законодавства України, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Просив у задоволенні позову відмовити.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 62094 від 14.08.2024) у якій вказав, що співвідповідач у відзиві на позовну заяву посилається на роз`яснення Постанови КМУ № 168, зокрема на окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29. З цього приводу вказав, що таким окремим дорученням установлено, що підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ, штабу тактичної групи, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець. Звернув увагу на те, що у додатках до відзиву співвідповідача міститься витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 91 від 30.03.2023, яким підтверджується, що прикомандирований військовослужбовець, сержант ОСОБА_1 , кулеметник 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, вважається таким що прибув і приступив до виконання службових обов`язків у складі сил оперативно-тактичного угрупування Донецьк, які залучаються та беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації з метою виконання бойових завдань. Повідомив, що у додатках до позовної заяви позивача наявна копія довідки військової частини НОМЕР_3 № 907 від 02.06.2023, якою підтверджується, що у травні 2023 року особовий склад підрозділу, у якому перебував позивач знаходився у підпорядкуванні військової частини НОМЕР_3 . У той же час не погоджується з доводами відповідача про те, що військова частина НОМЕР_3 надавала необхідні для видачі довідки про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях документи до військової частини НОМЕР_1 . На переконання позивача співвідповідач суперечить власним твердженням, оскільки обов`язок надання довідки про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях покладається на командира військової частини, до якої позивач був відряджений, а саме на командира військової частини НОМЕР_3 .

Зазначив, що згідно з Порядком грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника). Про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців у бойових діях або заходах командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців. Відносно позивача виплата грошового забезпечення здійснюється військовою частиною НОМЕР_1 . Також звернув увагу на те, що протиправна бездіяльність військової частини НОМЕР_3 полягає у невидачі щодо військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 довідки про його безпосередню участь у бойових діях (забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) у травні 2023 року позбавила позивача, передбачених законом прав та гарантій, щодо грошового забезпечення. Просив позов задовольнити повністю.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 у званні сержанта, що не заперечується сторонами.

Відповідно до наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 07 лютого 2023 року № 5/ад/дск «Про формування зведеної стрілецької бригади», окремого розпорядження Начальника штабу - заступника командувача Повітряних Сил Збройних Сил від 13 лютого 2023 року № 350/125/111/335/пс/дск, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14 лютого 2023 року № 45, позивача було відряджено до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до складу стрілецького батальйону стрілецької бригади з 15 лютого 2023 року до окремого розпорядження. У подальшому, відповідно до бойового розпорядження командувача Повітряних Сил Збройних Сил України та наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 27.03.2023 № 94 позивач, у складі першого стрілецького батальйону бригади, вибув для виконання бойових завдань в ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 30.03.2023 № 91 (по стройовій частині) сержант ОСОБА_1 , кулеметник 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти вважається таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків до складу сил і засобів оперативно-тактичного угрупування «Донецьк», які залучаються та беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації з метою виконання бойових завдань з 30 березня 2023 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини від 19.06.2023 № 161 (по стройовій частині) сержант ОСОБА_1 , кулеметник відділення охорони взводу охорони роти охорони 6 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 вважається таким, що вибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) до складу зведеної стрілецької бригади ПС ЗСУ з 19 серпня 2023 року.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.06.2023 № 187 (по стройовій частині) сержант ОСОБА_1 , кулеметник відділення охорони взводу охорони роти охорони 6 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 вважається таким, що прибув 21 червня 2023 року у військову частину НОМЕР_2 до складу зведеної стрілецької бригади Повітряних Сил Збройних Сил України та вважається таким, що вибув 21 червня 2023 року до пункту постійної дислокації.

Довідкою військової частини НОМЕР_3 від 02.06.2023 № 907 визначено перелік військовослужбовців, які проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , та які брали безпосередню участь у бойових діях або забезпечували здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванню збройної агресії, перебували безпосередньо в районах їх ведення, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів та виконували бойові завдання, а саме: під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно у травні 2023 року. До довідки від 02.06.2023 № 907 не включено інформації про таку участь ОСОБА_1 .

У зв`язку з зазначеним позивачу за травень 2023 року не виплачена додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

З листа начальника військової частини НОМЕР_1 від 08 липня 2023 року № 350/119/1/1039/пс на адвокатський запит від 29 червня 2023 року слідує, що командир військової частини НОМЕР_2 , до якої позивача було відряджено для виконання завдань, не повідомив військову частину НОМЕР_1 (місце штатної служби позивача) про його безпосередню участь у бойових діях або заходах у травні 2023 року, у зв`язку з чим прізвище позивача відсутнє в довідці військовослужбовцям, які проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджує безпосередню участь у бойових діях або заходах у травні 2023 року, яка є підставою для отримання додаткової винагороди на період воєнного стану.

Листом від 01.08.2023 Командир зведеної стрілецької бригади Повітряних Сил Збройних Сил України повідомлено позивача про те, що підставою ненадання довідки та інших наслідків є нібито встановлення факту вживання позивачем алкогольних напоїв 31.05.2023 під час виконання обов`язків військової служби, що є грубим порушенням військової дисципліни. Повідомлено, що факт вживання алкогольних напоїв засвідчено командиром 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону капітаном ОСОБА_2 , про що складено рапорт від 31.05.2023 та акт від 31.05.2023.

У свою чергу, актом від 31.05.2023, складеним заступником командира батальйону ОСОБА_3 , командиром роти ОСОБА_4 , старшим сержантом ОСОБА_5 встановлено, що в населеному пункті с. Піддубне Донецької області близько 23:00 виявлено військовослужбовців: сержанта ОСОБА_1 , молодшого сержанта ОСОБА_6 , молодшого сержанта ОСОБА_7 , сержанта ОСОБА_8 , старшого сержанта ОСОБА_9 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: стійкий характерний запах алкоголю з ротової порожнини, хитка хода, незв`язне мовлення. В даних військовослужбовців вилучено особисту зброю. Від опосвідчення на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовились.

Про встановлені актом від 31.05.2023 обставини командир 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону зведеної бригади ПС ЗСУ повідомив командира 1 стрілецького батальйону зведеної бригади ПС ЗСУ рапортом від 31.05.2023.

Позивач не погоджується із такими діями відповідачів, вважаючи, що підстави для позбавлення його права на отримання спірної винагороди за травень 2023 року, він звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону. Аналогічне положення викладено і в п. 1. ч. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правовою основою зазначеного обов`язку є Конституція України, Закони України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про оборону України», «Про збройні сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону № 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII).

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За приписами частини 4 статті 9 Закону № 2011-XIІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Кабінет Міністрів України 30 серпня 2017 року прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови № 704 встановлено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Президентом України 24 лютого 2022 року прийнято Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Відповідно до пункту 1 Указу № 64/2022 воєнний стан діє з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 22.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 року № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023 продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб відповідно, який в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України, та який триває по день розгляду справи.

На затвердження вказаних указів Верховною Радою України прийнято відповідні закони.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова КМУ № 168).

Пунктом 1 Постанови № 168 (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 21 Постанови № 168 установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260).

Згідно абзаців 3 і 4 пункту 8 розділу 1 Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир). Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Відповідно абзацу 1 пункту 9 розділу 1 Порядку № 260 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Згідно з абзацом 1 пункту 12 розділу 1 вищевказаного наказу військовослужбовцям, які тимчасово вибувають з військової частини зі збереженням грошового забезпечення за місцем служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, виплачуються за весь період такого вибуття.

В силу приписів пунктів 16-17 Порядку № 260 виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України. На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Розділом XXXIV Порядку № 260 врегульовано питання щодо виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану»

Так пунктом 2 Розділу XXXIV Порядку № 260 встановлено, на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;

на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;

з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

50000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;

30000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30000 гривень.

Згідно з п. 4 Розділу XXXIV Порядку № 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі - відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах, командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців (п . 5 Розділу XXXIV Порядку № 260).

Відповідно до п. 6 Розділу XXXIV Порядку № 260 перелік органів військового управління (штабів угруповання військ (сил)), включених до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, що мають право підтверджувати безпосередню участь у бойових діях або заходах відряджених до цих органів військовослужбовців, затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України.

В силу приписів п. 7 Розділу XXXIV Порядку № 260 керівниками пунктів управління, управлінь (штабів) угруповань військ (сил), командирами військових частин (у тому числі резерву, установ, організацій), до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляються органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, а також виконання завдання у складі управління (штабу) угруповання військ (сил) (затверджених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України), угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління за минулий місяць.

Підтвердження виконання військовослужбовцями завдань на розгорнутих пунктах управління Генерального штабу Збройних Сил України здійснюється на підставі наказів Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України про включення до складу відповідного пункту управління.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;

керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин (п. 8 Розділу XXXIV Порядку № 260).

Пункт 9 Розділу XXXIV Порядку № 260 визначає, що накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Відповідно до п. 14 Розділу XXXIV Порядку № 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які:

самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);

усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);

відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією,- за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини;

добровільно здалися в полон,- з дня з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, оголошеного наказом командира (начальника);

навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення до самогубства, встановленого судом),- за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство;

Зазначене не стосується військовослужбовців, визначених в абзацах другому - шостому цього пункту, які протягом поточного місяця:

захоплені в полон, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні;

загинули (померли) внаслідок отриманих поранень, травм або отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини.

У цій справі невиплата додаткової винагороди пов`язана із вживанням позивачем алкогольним напоїв 31.05.2023. При цьому, доказами, якими підтверджується факт вживання позивачем алкогольних напоїв, є рапорт від 31.05.2023 та акт від 31.05.2023.

З цього приводу, суд зазначає таке.

Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України.

Відповідно до Вступної частини Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, Цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Положеннями статей 5, 6, 8 Загальних положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил визначено, що внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.

Згідно зі статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (пункт 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил).

Статтею 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил визначено, що на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно із статтею 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Статтею 1, 2 Дисциплінарного статут ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 5 Дисциплінарного статут ЗСУ передбачено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Відповідно до статті 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статут ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно з положеннями статті 48 Дисциплінарного статут ЗСУ, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до статті 54 Дисциплінарного статут ЗСУ, командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статут ЗСУ, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно зі статтею 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Як слідує з матеріалів та не заперечується сторонами, службове розслідування за фактом перебування позивача на території тимчасового розташування військової частини та виконання обов`язку військової служби в нетверезому стані не призначалось.

Згідно зі статтею 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Відповідно до статей 110-111 Дисциплінарного статут ЗСУ, усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції.

Тобто, у разі незгоди військовослужбовця з незаконним рішенням про притягнення до дисциплінарного стягнення він має право його оскаржити.

Верховний Суд в постанові по справі № 813/1021/17 від 19.02.2020 висловив правову позицію відповідно до якої підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Інструкція зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затверджена Наказом Міністерства оборони України від 23.10.2021 № 329 (далі Інструкція № 329) встановлює механізм складання протоколів про військові адміністративні правопорушення щодо військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів (далі - військовозобов`язані) у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, які вчинили військові адміністративні правопорушення, передбачені главою 13-Б «Військові адміністративні правопорушення» Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), надсилання до районних, районних у місті, міських, міськрайонних судів протоколів та інших матеріалів про військові адміністративні правопорушення, а також порядок їх обліку в органах військового управління, військових частинах, військових навчальних закладах та установах Збройних Сил України, органах управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку), органі управління, військових частинах та установах Державної спеціальної служби транспорту.

Згідно з п. 2 Розділу І Інструкції № 329 Протокол про військове адміністративне правопорушення (далі - протокол) (додаток 1) щодо військовослужбовця (військовозобов`язаного) мають право складати:

командири (начальники) військових частин (військових навчальних закладів, установ) (далі - військова частина) щодо підлеглих військовослужбовців (військовозобов`язаних), у тому числі тимчасово;

командири (начальники) підрозділів, які уповноважені на те командиром (начальником) військової частини, щодо підлеглих військовослужбовців (військовозобов`язаних), у тому числі тимчасово;

посадові особи органів військового управління Збройних Сил України (далі - орган військового управління), органу управління Державної спеціальної служби транспорту (далі - орган управління ДССТ), які уповноважені на те відповідними начальниками органів військового управління, органу управління ДССТ щодо підлеглих військовослужбовців (військовозобов`язаних), у тому числі тимчасово;

посадові особи органів управління Служби правопорядку, які уповноважені на те відповідними начальниками органів управління Служби правопорядку.

Відповідно до п. 3 Розділу І Інструкції № 329 у разі вчинення військовослужбовцем (військовозобов`язаним) кількох окремих військових адміністративних правопорушень протоколи складаються щодо кожного з вчинених правопорушень.

У разі вчинення військового адміністративного правопорушення кількома військовослужбовцями (військовозобов`язаними) протокол складається щодо кожного військовослужбовця (військовозобов`язаного) окремо (п. 4 Інструкції Розділу І № 329).

За змістом п. 1 Розділу ІІ Інструкції № 329 протокол про правопорушення, передбачені статтями 172-10-172-20 КУпАП, складається:

командиром (начальником) військової частини або уповноваженим ним командиром підрозділу (далі - уповноважена посадова особа військової частини) у разі виявлення ним безпосередньо факту вчинення підлеглим військовослужбовцем (військовозобов`язаним) військового адміністративного правопорушення або отримання інформації про вчинення такого правопорушення від інших осіб;

уповноваженою посадовою особою органу військового управління, органу управління Служби правопорядку, органу управління ДССТ у разі виявлення нею безпосередньо факту вчинення військовослужбовцем (військовозобов`язаним) військового адміністративного правопорушення або отримання інформації про вчинення такого правопорушення від інших осіб.

Уповноважена посадова особа складає протокол не пізніше 24 годин з моменту виявлення військовослужбовця (військовозобов`язаного), що вчинив військове адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається військовослужбовцю (військовозобов`язаному), який притягується до адміністративної відповідальності.

У разі відмови військовослужбовця (військовозобов`язаного), який притягується до адміністративної відповідальності, від отримання примірника протоколу в ньому робиться відповідний запис.

В силу приписів п. 8 Інструкції Розділу ІІ Інструкції № 329 з метою припинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-20 КУпАП, військовослужбовця (військовозобов`язаного) може бути доставлено представником військової частини (органу військового управління, органу управління ДССТ) до відповідного органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні). Представник військової частини (органу військового управління, органу управління ДССТ) під час передачі військовослужбовця (військовозобов`язаного) повинен передати оперативному черговому органу управління Служби правопорядку (посадовій особі підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) копію протоколу, висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння (у разі його проведення), інші матеріали, що підтверджують факт вчинення правопорушення (рапорти, свідчення свідків тощо), а також особисті документи та речі доставленого військовослужбовця (військовозобов`язаного).

Оперативний черговий органу управління Служби правопорядку (посадова особа підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) після доставлення військовослужбовця (військовозобов`язаного) складає протокол про адміністративне затримання та здійснює запис до книги обліку затриманих (доставлених) осіб.

У разі необхідності затриманий військовослужбовець (військовозобов`язаний) поміщається до кімнати для тимчасово затриманих військовослужбовців.

У випадку коли представником військової частини (органу військового управління, органу управління ДССТ) під час передачі військовослужбовця (військовозобов`язаного) оперативному черговому органу управління Служби правопорядку (посадовій особі підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) копію протоколу передано не було, завірена копія протоколу (складеного відповідно до вимог статей 254 та 256 КУпАП) протягом 24 годин після його складання надається військовою частиною (органом військового управління, органом управління ДССТ) до органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні).

Відповідно до пунктів 2, 3, 5 Розділу ІІІ Інструкції № 329 складений протокол та матеріали про військове адміністративне правопорушення не пізніше наступного дня після складання протоколу реєструються в Журналі обліку протоколів про військові адміністративні правопорушення (додаток 3) (далі - журнал обліку протоколів). Складений протокол та матеріали про військове адміністративне правопорушення формуються у справу про військове адміністративне правопорушення (далі - справа). Справа не пізніше ніж у триденний строк з дати складання протоколу із супровідним листом, підписаним командиром (начальником) військової частини (начальником органу військового управління, органу управління Служби правопорядку, органу управління ДССТ), надсилається до суду.

Як встановлено судом, командиром військової частини НОМЕР_3 не складено протоколу про військове адміністративне правопорушення, не передано такого протоколу до суду, не проведено службового розслідування та не притягнуто до дисциплінарної відповідальності. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачами не надано належних доказів на підтвердження факту вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв 31.05.2023, який є підставою для позбавлення позивача права на отримання спірної додаткової винагороди.

Таким чином, визначені відповідачем підстави позбавлення права на отримання спірної додаткової винагороди у травні 2023 року є протиправними.

З огляду на перебування позивача у відрядженні у військовій частині НОМЕР_3 суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_3 , яка полягає у невидачі щодо військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 довідки про його безпосередню участь у бойових діях (забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) у травні 2023 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_3 видати щодо військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 довідку про його безпосередню участь у бойових діях (забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) у травні 2023 року.

Суд не знаходить підстав для задоволення цих вимог в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії військову частину НОМЕР_2 , оскільки така довідка в силу вимог Порядку № 260, видається саме військовою частиною НОМЕР_3 .

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 сержанту ОСОБА_1 додаткової винагороди на період дії військового стану за травень 2023 року у розмірі 100000 гривень, суд зазначає, що така задоволенню не підлягає, оскільки така бездіяльність не допущена з огляду на не отримання від військової частини НОМЕР_3 відповідної довідки про безпосередню участь позивача у бойових діях.

Також суд зазначає, що відповідні документи, на підставі яких військова частина НОМЕР_1 (яка є штатним місцем проходження військової служби позивачем та в якій він перебував на грошовому забезпеченні у спірний період) має повноваження виплачувати позивачу додаткову винагороди, передбаченої Постановою № 168, у збільшеному розмірі до 100000,00 грн наразі у військової частини НОМЕР_1 відсутні.

Судом встановлено, що спірна винагорода за травень 2023 року не виплачена позивачу військовою частиною НОМЕР_1 у зв`язку з відсутністю необхідних підтверджувальних документів. Однак такий обов`язок у військової частини НОМЕР_1 виникне після надходження до військової частини НОМЕР_3 документів про безпосередню участь позивача у бойових діях у травні 2023 року.

Отже, станом на момент розгляду цієї справи військова частина НОМЕР_1 прав позивача на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у збільшеному розмірі до 100000,00 грн за травень 2023 року не порушувала, а нереалізація таких прав позивача зумовлена допущеними порушеннями з боку іншого суб`єкта владних повноважень, впливати на поведінку якого ця військова частина не уповноважена.

Тож, за таких обставин у суду наразі відсутні підстави для зобов`язання військової частини НОМЕР_1 до вчинення дій, а тому в задоволенні такої вимоги належить відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, доказів понесення інших судових витрат, останнім не надано, то в силу приписів ст. 139 КАС України, такі не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 72-80, 90, 139, 243-246, 255, 293 КАС України суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 , яка полягає у невидачі щодо військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 довідки про його безпосередню участь у бойових діях (забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) у травні 2023 року.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_3 видати щодо військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 довідку про його безпосередню участь у бойових діях (забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) у травні 2023 року.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати не розподіляються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_8 ).

Відповідач-1: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ).

Відповідач-2: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ).

Відповідач-3: Військова частина НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 )

Суддя Р.П. Качур