Справа № 308/712/24
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/712/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд у складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Цмур В.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін, м . Ужгород, в залі суду, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, Управління патрульної поліції в Закарпатській області, про скасування постанови серії ЕНА №1176578 від 28.12.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 23.09.2024 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 27.09.2024 року.

ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою до Департаменту патрульної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови серії ЕНА №1176578 від 28.12.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 10.01.2024 року справу № 308/712/24 було розподілено судді Логойда І.В.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2024 року задоволено заяву головуючої судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Логойди І.В. про самовідвід.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2024, визначеного головуючого суддю (суддя-доповідач): Олексій Васильович Фазикош

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.01.2024, вказану позовну заяву залишено без руху.

Позивачем подано позовну заяву у новій редакції.

ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою до Департаменту патрульної поліції України, Управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови серії ЕНА №1176578 від 28.12.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.01.2024 року , у справі відкрито провадження.

Позов мотивовано тим, що постановою поліцейського 2 взвод 2 рота батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області капралом поліції Каменчук Василем Степановичем мене, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП за те, що 28.12.2023 року о 23 год 02 хв по вул. Минайська,14 Б, керуючи транспортним засобом MERCEDES -BENS S 400 номерний знак НОМЕР_1 не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті чим порушив п 9.2.6ПДР України.

Позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною та з винесеною постановою він не згоден, оскільки жодних Правил дорожнього руху не порушував.

Позивач вважає, що дії інспектора щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, є протиправними. Постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 зазначає, що на його прохання продемонструвати факт здійснення ним порушення, жодних доказів інспектором надано не було, свідків не опитано, тобто факт порушення оснований на припущеннях, що є порушенням закону. Він не погоджується із зазначеним рішенням інспектора, бо вважає себе невинним, постанову серія ЕНА №1176578 від 28.12. 2023 року необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи.

У позовній заяві вказано на те, що оскільки останній день строку на оскарження постанови серія ЕНА №1176578 від 28.12. 2023 року припав на вихідний день 07.01.2024 року, позовна заява подається в перший робочий день 08.01.2024 року.

Позивач просить прийняти дану позовну заяву до розгляду та здійснювати її розгляд в спрощеному позовному проваджені; поновити строк на оскарження постанови серія ЕНА №1176578 від 28.12. 2023 року у разі пропуску; скасувати постанову поліцейського 2 взвод 2 рота батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області капралом поліції ОСОБА_2 якою мене, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст.122 КУпАП; закрити. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на його користь сплачений судовий збір у розмірі 605.60 грн.

13.02.2024 від відповідача по справі ДЕПАРТАМЕНТ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ, надійшов відзив на позовну заяву. Так, відповідач вважає вимоги позивача безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач вказує на те, що 28.12.2023 22:56 екіпаж патрульної поліції під час несення служби помітив автомобіль «Mersedes-BENZ S-400» номерний знак НОМЕР_2 , який порушив ПДР України, а саме водій не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед поворотом, чим порушив п. 9.2 б ПДР України, відповідно скоїв адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

У відзиві вказано на те, що інспектор належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення п. 9.2 б ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо Позивача. Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Підтверджується підписом позивача. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення. Інспектор виніс постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 510 грн., відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, та під підпис було запропоновано отримати її копію.

У відзиві вказано на те, що відповідно до положень ст. 258 ч. 4 та відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, (далі Інструкція) інспектором було прийнято рішення по справі на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Представник відповідача звертає увагу суду на правову позицію колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду по справі № 465/6677/16-а (Постанова від 21.11.2018).

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Так, у відзиві вказано на те, що водій завчасно не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед поворотом. Позивач оспорює факт лише факт правопорушення. Процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення була дотримана норм чинного законодавства. В законі не зазначено мінімальний час проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення. Під час проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським було дотримано процедури. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводився у присутності Позивача. У даному випадку у відповідності до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складався (у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі). Особа була притягнута до відповідальності за вчинене правопорушення. Тобто доводи Позивача зазначені у позові щодо своєї невинуватості є необгрунтованими та не відповідають дійсності. Що підтверджується наданим до суду відео.

Відповідач вважає, адміністративний позов про скасування постанови про адміністративне порушення таким, що не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог та його невинуватості.

У відзиві вказано на те, що відтак, інспектор мав всі правові підстави для зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, а також мав право виносити постанову про вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, розглядаючи дану справу, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

Відповідач зазначає, що також у відповідності до правового висновку викладеного у постанові Верховного суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17 візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Згідно пункту 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», ч. 2 ст. 40 даного Закону візуальне спостереження інспекторів, в даному випадку є належним доказом. Верховний Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Так слід вдатися до базового принципу ultra vires action або invalid act. Хоча процедурні дефекти при прийнятті адміністративного акту, як правило тягнуть настання дефектних наслідків, проте не кожен дефект робить акт неправомірним.

Також у відзиві вказано на те, що у процесуальних кодексах наводиться єдине визначення електронних доказів це інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи: електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо); вебсайти (сторінки); текстові, мультимедійні та голосові повідомлення; метадані, бази даних та інші дані в електронній формі.

Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з вимогами до суду подається оригінал електронного доказу, електронна копія електронного доказу, засвідчена електронним підписом, а також паперова копія електронного доказу, засвідчена у встановленому законом порядку засвідчувальним написом «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії, що скріплюється печаткою. Водночас необхідно відрізняти примірник електронного документа, який є оригіналом, від електронної копії. У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або у разі його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Тому якщо створюється електронний документ на комп`ютері чи ноутбуці, а потім зберігається на інший носій (флеш-накопичувач, картка, диск), то відповідно до Закону «Про електронні документи та електронний документообіг», збережений примірник буде оригіналом електронного документа. При цьому представник відповідача покликається на постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.03.2021 р. у справі №554/5090/16-к (провадження №51-1878кмо21).

У відзиві зазначено, що таким чином, розглядаючи дану справу, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

Враховуючи зазначене вище, керуючись ст. ст. 44, 47, 77, 162, 243, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, представник відповідача просить: продовжити строки на подачу відзиву. 2. Прийняти відзив та врахувати доводи сторони відповідача при розгляді справи. 3. Відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

До відзиву додано photo_2023-12-28_23-19-18.jpg, що містить зображення передньої частини службового автомобілю УПП та задню частину автомобілю із номерними знаками НОМЕР_2 ; довідку про відсутність відео та фото файлів з портативних відео реєстраторів здійснених працівниками управління патрульної поліції в Закарпатські області Департаменту патрульної поліції за період чергування 28.12.2023, із покликанням на п. 3 VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, оскільки строк зберігання відеозаписів становить: з портативних відеореєстраторів - 30 діб.

22.02.2024 відповідачем по справі подано клопотання про долучення доказів, а саме диску з відеозаписом.

31.05.2024 від позивача по справі до суду надійшли додаткові пояснення, у яких ОСОБА_1 , зазначає, що жодних Правил дорожнього руху він не порушував, 28.12.2023 року близько до півночі він рухався від залізничного вокзалу, ставши в крайню ліву смугу, зупинився на світлофорі, почекав поки останній ввімкнеться зі стрілочкою на ліво, після чого продовжив рух по вул. Минайській. Зазначає, що в даному випадку попереджувати інших учасників дорожнього руху ввімкненням лівого поворотнику було непотрібним, оскільки з даної смуги інших варіантів руху в нього не було, а сам світлофор дозволив йому рухатися у відповідному напрямку. Вказує на те, що наведене ним узгоджується з розділом 16 ПДР проїзд перехресть.

Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача по справі УПП в Закарпатській області ДПП та ДПП у судове засідання не з`явився про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представником відповідача ДПП 11.04.2024 подано заяву про розгляд справи без його участі аргументи наведені ним у відзиві підтримує.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Судом встановлено, що постановою поліцейського 2 взводу 2 роти бат. Управління патрульної поліції в Закарпатській області капралом поліції Каменчук Василем Віталійовичем серія ЕНА № 1176578 від 28.12.2023 року, ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 2 ст.122 КУпАП за те, що 28.12.2023 року о 23 год 02 хв по вул. Минайська,14 Б, керуючи транспортним засобом MERCEDES -BENS S 400 номерний знак НОМЕР_2 не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті чим порушив п 9.2.б ПДР України.

Разом із тим, вказані у постанові обставини заперечує позивач. Зокрема, ОСОБА_1 , стверджує, що не порушував правила дорожнього руху 28.12.2023 року близько до півночі він рухався від залізничного вокзалу, ставши в крайню ліву смугу, зупинився на світлофорі, почекав поки останній ввімкнеться зі стрілочкою на ліво, після чого продовжив рух по вул. Минайській. Зазначає, що в даному випадку попереджувати інших учасників дорожнього руху ввімкненням лівого поворотнику було непотрібним, оскільки з даної смуги інших варіантів руху в нього не було, а сам світлофор дозволив йому рухатися у відповідному напрямку. Вказує на те, що наведене ним узгоджується з розділом 16 ПДР проїзд перехресть.

22.02.2024 відповідачем по справі подано клопотання про долучення доказів, а саме диску з відеозаписом.

Так, із дослідженого в судовому засіданні відеозапису встановлено, що транспортний засіб MERCEDES -BENS S 400 номерний знак НОМЕР_2 на регульованому перехресті, після увімкнення зеленого світла світлофору, що дозволяв здійснення маневру повороту ліворуч, рухається у дозволеному напрямку при цьому не увімкнувши покажчик повороту.

Згідно постанови про адміністративне правопорушення, що є предметом оскарження, вказано що позивачем не дотримано вимог п. 9.2.б ПДР.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України „Про дорожній рух, встановлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно з п.8.1 Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою, зокрема, світлофорів.

Пунктом 8.7 ПДР України передбачено, що світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, Х-подібні. На рівні червоного сигналу світлофора із вертикальним розташуванням сигналів може встановлюватися табличка білого кольору із нанесеною на ній стрілкою зеленого кольору.

Відповідно до п.8.7.3.е. ПДР, сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух.

Згідно із п.9.2 "б" ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно з п.1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Суд зазначає, що відповідно до п. 16.8 ПДР, водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, який дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Під час руху в напрямку стрілки зеленого кольору на таблиці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора із вертикальним розташуванням сигналів, водій повинен зайняти крайню ліву (праву) смугу руху і дати дорогу транспортним засобам і пішоходам, що рухаються з інших напрямків.

Згідно з п. 16.10 ПДР, на перехресті, де рух регулюється світлофором з додатковою секцією, водій, який перебуває на смузі, з якої робиться поворот, повинен продовжувати рух у напрямку, що вказує стрілка, ввімкнута в додатковій секції, якщо його зупинка на заборонний сигнал світлофора створюють перешкоди транспортним засобам, що рухаються за ним по тій самій смузі.

Відповідно до п. 8.7.3. ПДР України сигнали світлофора мають такі значення червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків. Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при увімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої (лівої) смуги руху за умови надання переваги в русі іншим його учасникам.

Пунктом 10.4 ПДР передбачено, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Таким чином, напрямок руху при в`їзді на перехрестя вказане в позовній заяві та оскаржуваній постанові визначено дорожніми знаками, дорожньою розміткою, світлофором призначеним для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів на вказаному перехресті.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, ( частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, ) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Представник відповідача звертає увагу суду на правову позицію колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду по справі № 465/6677/16-а (Постанова від 21.11.2018). Поряд з цим така стосується інших обставин справи, а саме стосовно правомірності зупинки водія та вимоги поліцейського пред`явити для перевірки поліс страхування.

З огляду на вказане суд вважає помилковим посилання відповідача у відзиві на позовну заяву, на позицію колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду по справі № 465/6677/16-а (Постанова від 21.11.2018),

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.

При цьому, доведеність вини позивача підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст. 251 КУпАП.

У відповідності до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ

За змістом ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з п п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідачем до відзиву долучено диск із відеозаписом із реєстратора службового автомобіля.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306 ( із змінами і доповненнями).

Згідно з вимогами п. 1.1 ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих правил.

Відповідно до пункту 9.4 ПДР України, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом (пункт 1.10 ПДР України).

Відтак з приведеної норми слідує, що обов`язок щодо подання сигналів світлового покажчика повороту не ставиться у залежність від наявності чи відсутності дорожніх знаків перед поворотом. Під будь-якою зміною напрямку руху слід розуміти маневр, пов`язаний з незначною зміною напрямку руху по відношенню до повздовжньої осі проїзної частини дороги, яким є поворот праворуч чи ліворуч.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено поняття: головна дорога - дорога з покриттям відносно ґрунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1 - 1.23.4 і 2.3. Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної. Перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Згідно п.16.14 ПДР України, якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг. Цим правилом повинні керуватися між собою і водії, які рухаються по другорядних дорогах.

Згідно п. 16.12 ПДР України, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Відповідно до п. 8.1, 8.2, 8.2-1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відтак з приведених норм слідує, що обов`язок щодо подання сигналів світлового покажчика повороту не ставиться у залежність від наявності чи відсутності дорожніх знаків (розмітки, світлофорів) перед поворотом, а відтак суд відхиляє посилання позивача на відсутність при такому напрямку руху автомобіля під керуванням позивача, необхідності подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, у зв`язку з можливим у водія (позивача) виключно єдиного варіанту руху - згідно дорожньої розмітки або показчику світлофора.

Суд зазначає, що позивачем не здійснювався проїзд по прямій лінії. Тобто, продовжуючи рух по вказаній дорозі позивач фактично виїхав на перехрестя де здійснив поворот ліворуч, його маневр передбачав зміну напрямку руху, про який згідно з Правилами дорожнього руху необхідно попереджати світловими покажчиками відповідного напрямку. Позивач, проїжджаючи дане перехрестя, здійснюючи маневри та повертаючи в потрібну сторону, зобов`язаний показати свій напрям іншим учасникам дорожнього руху світловим покажчиком повороту відповідного напрямку.

Суд зауважує, що під будь-якою зміною напрямку руху слід розуміти маневр, пов`язаний з незначною зміною напрямку руху по відношенню до повздовжньої осі проїзної частини дороги, яким є поворот праворуч чи ліворуч, а тому твердження позивача, що викладена у постанові про накладення адміністративного стягнення об`єктивна сторона правопорушення не відповідає визначеним вимогам порушення п.п. 9.2.б) ПДР України є безпідставними.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Оглядом відеозапису із реєстратора службового автомобіля долученого представником відповідача до матеріалів справи встановлено, що транспортний засіб MERCEDES -BENS S 400 номерний знак НОМЕР_2 на регульованому перехресті, після увімкнення зеленого світла світлофору, що дозволяв здійснення маневру повороту ліворуч, рухається у дозволеному напрямку при цьому не увімкнувши покажчик повороту.

Зазначене підтверджує обставини зазначені в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Водночас доводи позивача з приводу того, що ділянка дороги по якій рухався позивач дозволяла здійснення маневру повороту тільки ліворуч, а відтак у нього був відсутній обов`язок вмикати світловий покажчик повороту у даному випадку, суд вважає необґрунтованими, оскільки такі спростовуються відеозаписом із реєстратора службового автомобіля, із якого чітко вбачається, що позивач керуючи транспортним засобом рухався в сторону саме регульованого перехрестя та здійснюючи поворот ліворуч не увімкнув покажчик повороту відповідного напрямку.

Таким чином судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, факт порушення, позивачем ОСОБА_3 , вимог п.9.2. «б» ПДР України, а саме не подання сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті.

Позивачем не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б спростували факти викладені в оскаржуваній постанові та факт наявності в його діях складу правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що судом не встановлено належних доказів, що спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні, а притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510 грн відповідає вимогами чинного законодавства.

Відповідно до вимог пункту 1 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що підстав для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 не має, а постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1176578 від 28.12.2023 винесена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки з задоволенні позову відмовлено, то судові витрати стягненню з відповідача на корись позивача за рахунок бюджетних асигнувань не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, Управління патрульної поліції в Закарпатській області, про скасування постанови серії ЕНА №1176578 від 28.12.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Судові витрати покласти на позивача в межах ним понесених.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош