Справа № 120/1985/24
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 вересня 2024 р. Справа № 120/1985/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, рішення ГУ ПФ України в Дніпропетровській області №28 від 12.12.2023 року про відмову в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах та протиправністю дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в підтвердженні певних періодів його роботи, як таких, що дають право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах.

Ухвалою від 26.02.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін. Надано відповідачам строк для надання відзиву.

18.03.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позовні вимоги заперечує та просить відмовити у задоволенні останніх. Мотивуючи свою позицію ГУ ПФУ в Дніпропетровській області вказує, що рішенням від 12.12.2023 року вирішено відмовити позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу.

21.03.2024 року представником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області також подано відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що за результатами розгляду наданих документів страховий стаж позивача склав 30 років 05 місяців 27 днів.

При цьому, до страхового стажу не зараховано періоди роботи в радгоспі "1 Травня" з 06.06.1983 по 25.08.1983 та з 20.06.1984 по 28.08.1984, оскільки заявник не досяг 16 річного віку, а до пільгового стажу роботи позивача на посаді тракториста-машиніста не зараховано: - періоди з 11.05.2011 по 28.12.2016 в ПП "Конкурент", оскільки в пільговій довідці №2 від 30.10.2023 відсутня інформація, що підприємство займалося вирощуванням сільськогосподарської продукції; - період роботи період з 27.06.2012 по 27.12.2013 та з 02.03.2016 по 16.12.2016 в ТОВ "Агрокомплекс-Барський" на підставі пільгової довідки № 17 від 25.10.2023, оскільки довідка не відповідає формі довідки затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 № 920 (додаток 5), а саме: довідка не завірена начальником відділу кадрів.

Таким чином, на переконання представника відповідача, пенсійним органом прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки відсутній необхідний пільговий стаж - 20 років, згідно п.3 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив, що ОСОБА_1 , по досягненні 55 річного віку, 24.11.2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи принцип екстериторіальності, заява позивача розглянута ГУПФУ в Дніпропетровській області, яке рішенням №28 від 12.12.2023 року відмовило в призначенні відповідної пенсії.

Даним рішенням до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в радгоспі "1 Травня" з 06.06.1983 по 25.08.1983 та з 20.06.1984 по 28.08.1984, оскільки заявник не досяг 16 річного віку, а до пільгового стажу роботи позивача на посаді тракториста не зараховано: - періоди з 11.05.2011 по 28.12.2016 в ПП "Конкурент", оскільки в пільговій довідці №2 від 30.10.2023 відсутня інформація, що підприємство займалося вирощуванням сільськогосподарської продукції; - період роботи період з 27.06.2012 по 27.12.2013 та з 02.03.2016 по 16.12.2016 в ТОВ "Агрокомплекс-Барський" на підставі пільгової довідки № 17 від 25.10.2023, оскільки довідка не відповідає формі довідки затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 № 920 (додаток 5), а саме: довідка не завірена начальником відділу кадрів.

Як слідує з вказаного рішення ГУПФУ в Дніпропетровській області, відповідно до наданих документів, загальний страховий стаж особи складає 30 років 05 місяців 27 днів, що не дає право на призначення пенсії відповідно до п.3 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV.

В подальшому, ГУПФУ у Вінницькій області за результатом розгляду заяви позивача, прийняло рішення про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

У зазначеному рішенні, крім іншого, управління вирішило відмовити позивачу у підтвердженні періоду його роботи з 01.04.2004 по 30.04.2004 як такого, що дає право на пенсію на пільгових умовах, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків за заявника страхувальником. Також даним рішенням відмовлено в підтвердженні періодів роботи з 01.09.1995 по 30.09.1995, з 01.01.1999 по 31.01.1999, з 01.10.1999 по 31.10.1999, з 01.07.2000 по 31.07.2000, з 01.01.2004 по 31.01.2004р, як таких, що дають право на пенсію на пільгових умовах, оскільки відсутні дані про заробітну плату.

Не погоджуючись з рішенням від 12.12.2023 року № 28 прийнятим ГУПФУ в Дніпропетровській області та діями ГУПФУ у Вінницькій області, вважаючи їх такими, що порушують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правом пільгового пенсійного забезпечення користуються трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

В силу приписів пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом "Про пенсійне забезпечення".

Питання пільгового пенсійного забезпечення окремих категорій сільського господарства врегульовано нормами ст. 13 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту «в» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 29 років (при зверненні з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року), з них не менше 29 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Отже, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність кількості відповідного стажу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 392/1846/15-а та від 08 квітня 2020 року у справі № 469/1193/16-а.

За приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника визначає Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року №18-1 (далі - Порядок № 18-1).

Відповідно до пункту 3 цього Порядку підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - підтвердження стажу роботи), здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Комісії).

За пунктом 6 Порядку основним завданням Комісії є розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття за результатами їх розгляду рішень про підтвердження (відмову в підтвердженні) стажу роботи.

Для виконання покладених на Комісію завдань їй надається право: заслуховувати на своєму засіданні особу, яка подала заяву про підтвердження стажу роботи (далі - заявник), або її законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально; запрошувати на засідання як консультантів та експертів фахівців центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій; отримувати від заінтересованих органів інформацію, необхідну для підтвердження стажу роботи, у встановленому порядку; інформувати територіальні органи Пенсійного фонду України з питань, що входять до компетенції Комісії (пункт 7 Порядку).

Для підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, до заяви додаються: документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01 липня 2004 року та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр);трудова книжка; документи (за наявності), видані архівними установами, зокрема: довідка про заробітну плату; копії документів про проведення атестації робочих місць; копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати.

Заявник (його представник) може додатково подавати інші документи про стаж роботи (п. 11 Порядку №18-1).

Рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку (п. 15 Порядку № 18-1).

Порядок призначення пенсій на пільгових умовах роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 7. До трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Єдина назва професії "тракторист-машиніст", запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення. Для призначення пенсії на пільгових умовах марка трактора, на якому працює тракторист-машиніст, значення не має.

Наказом Міністерства праці України за № 58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Положення пункту 1.5 Інструкції вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, не може впливати на його особисті права.

Отже, основним документом, який підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. При цьому, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудової книжки, бухгалтерських документів на підприємстві. У свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Відповідно, висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду в подібних правовідносинах наведеною у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018 року.

Відносно не зарахованих періодів роботи з 01.04.2004 по 30.04.2004 як такого, що дає право на пенсію на пільгових умовах, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків за заявника страхувальником та періодів роботи з 01.09.1995 по 30.09.1995, з 01.01.1999 по 31.01.1999, з 01.10.1999 по 31.10.1999, з 01.07.2000 по 31.07.2000, з 01.01.2004 по 31.01.2004, як таких, що дають право на пенсію на пільгових умовах, оскільки відсутні дані про заробітну плату, суд зазначає наступне.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст.24 Закону №1058).

За приписами ч. 6 ст. 20 Закону № 1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058).

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року, № 2464-VI ( далі Закон № 2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема ч. 1 ст. 4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно з ч. 2. ст.25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку ( п. 171.1 ст. 171).

Згідно ч. 1 ст.16 Закону №1058 застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі.

З аналізу наведених норм чинних норм законодавства слідує, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати конституційні, законні права позивача, зокрема, порушувати її право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати покладена на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №208/6680/16-а(2а/208/245/16).

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачами, що до страхового стажу позивачу не зараховано вищевказані періоди роботи позивача з підстав відсутності даних по заробітній платі та даних про сплату страхових внесків за заявника страхувальником.

Водночас, вказані доводи відповідача спростовуються архівними довідками, виданими Комунальною установою "Барський міський трудовий архів", виданих на підставі книг нарахування заробітної плати позивачу у спірні періоди.

Разом з тим, несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати конституційні, законні права позивача, зокрема, порушувати її право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати покладена на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію.

До даних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 року справа № 681/813/17.

За таких обставин, на думку суду періоди з 01.04.2004 по 30.04.2004, з 01.09.1995 по 30.09.1995, з 01.01.1999 по 31.01.1999, з 01.10.1999 по 31.10.1999, з 01.07.2000 по 31.07.2000, з 01.01.2004 по 31.01.2004 підтверджено доказами, записи про вказані періоди містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , відтак їх слід зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 .

Вищезазначені висновки суду вказують на необхідність часткового задоволення позовних вимог, які стосуються дій ГУ ПФ України у Вінницькій області вчинених під час розгляду заяви позивача, шляхом визнання протиправним та скасування рішення даного відповідача №11 від 26.12.2023 року про результат розгляду заяви в частині відмови в підтвердженні періодів роботи з 01.04.2004 по 30.04.2004, з 01.09.1995 по 30.09.1995, з 01.01.1999 по 31.01.1999, з 01.10.1999 по 31.10.1999, з 01.07.2000 по 31.07.2000, з 01.01.2004 по 31.01.2004, як таких, що дають право на пенсію на пільгових умовах.

Стосовно періодів, які не були зараховані до стажу позивача рішенням ГУ ПФ України в Дніпропетровській області №28 від 12.12.2023 року, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у довідці про підтвердження наявного пільгового трудового стажу. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, за своєчасність та якість проведення атестації робочих місць, яка покладається на керівника підприємства, організації, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач зазначає те, що згідно з пунктом 20 цього Порядку, якщо в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їx правонаступників.

У довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професію або посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування Списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано таку довідку.

Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

У трудовій книжці підтверджується факт прийняття на роботу за певною професією, але не підтверджується виконання роботи протягом повного робочого дня, наявність (відсутність) відпусток за власний рахунок, прогулів, страйків, ритмічність роботи підприємства.

Враховуючи вищезазначене, адміністрація установи, де працювала особа, надає до органу Пенсійного фонду довідку про стаж роботи, який підтверджує право на пільгове пенсійне забезпечення, безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції, що видається на підставі первинних документів.

При цьому, до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 11.05.2011 по 28.12.2016 в ПП "Конкурент", оскільки в пільговій довідці №2 від 30.10.2023 відсутня інформація, що підприємство займалося вирощуванням сільськогосподарської продукції та періоди роботи з 27.06.2012 по 27.12.2013 та з 02.03.2016 по 16.12.2016 в ТОВ "Агрокомплекс-Барський" на підставі пільгової довідки № 17 від 25.10.2023, оскільки довідка не відповідає формі довідки затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 № 920 (додаток 5), а саме: довідка не завірена начальником відділу кадрів.

Однак, суд вважає такі доводи відповідача необґрунтованими, з огляду на наступне.

В першу чергу, суд звертає увагу на неточності, яких допустив відповідач у спірному рішення в частині періодів роботи позивача. А саме, як слідує з записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 він працював в ПП "Конкурент" з 11.05.2011 по 28.11.2011 та в ТОВ "Агрокомплекс-Барський" з 27.07.2012 по 27.12.2013.

Так, правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України №1058-IV.

Частиною 3 ст. 4 Закону України №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

До 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пунктах 3, 6 та 8 Порядку № 637.

Враховуючи зазначене, суд наголошує, що нормами частини 3 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, право Пенсійного фонду вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно з пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі також - Порядок № 22-1) встановлено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Таким чином, якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів було не достатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково. Окрім цього відповідач не був позбавлений права у разі наявності в нього сумнівів в достовірності чи повноті записів в трудовій книжці позивача звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, умов атестації робочого місця, провести відповідні зустрічні звірки тощо.

В цьому випадку пенсійний орган не надав суду доказів вчинення таких дій.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідні записи трудової книжки та архівні довідки в сукупності підтверджують його право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, позивач має право на зарахування до страхового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періодів роботи, які містяться в його трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Так, рішення від 12.12.2023 року № 28, прийняте ГУПФУ в Дніпропетровській області, не містить будь-яких зауважень щодо порядку оформлення трудової книжки позивача, а також, відповідачем не заперечується, що в спірні періоди позивач працював на посадах, що дають право на призначення пільгової пенсії. З огляду на зазначене, суд вважає, що правові підстави для відмови у зарахуванні зазначених періодів роботи до пільгового стажу відсутні.

Враховуючи наведене, суд переконаний, що належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 9 від 12.12.2023 року яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Що стосується періоду роботи позивача в радгоспі "1 Травня" з 06.06.1983 по 25.08.1983 та з 20.06.1984 по 28.08.1984, суд зазначає таке.

Як вже встановлено судом, вищевказані періоди роботи позивача не зараховано до його страхового стажу, оскільки заявник не досяг 16 річного віку.

Судом також встановлено , що на момент прийняття позивача на роботу в радгосп "1 Травня" йому виповнилося 14 років.

Відповідно до статті 188 Кодексу законів про працю Української РСР № 322-VIII від 10.12.1971 (у редакції станом на день набрання ним чинності з 01 червня 1972 року), не допускається прийняття на роботу осіб молодше шістнадцяти років. За згодою одного із батьків або особи, що його замінює, можуть, як виняток, прийматись на роботу особи, які досягли п`ятнадцяти років. Для підготовки молоді до продуктивної праці допускається прийняття на роботу учнів загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних і середніх спеціальних навчальних закладів для виконання легкої роботи, що не завдає шкоди здоров`ю і не порушує процесу навчання, у вільний від навчання час по досягненні ними чотирнадцятирічного віку за згодою одного з батьків або особи, що його замінює.

Як вбачається із матеріалів справи позивач працював в радгоспі "1 Травня" в літній період, тобто у вільний від навчання час та на момент прийняття його на вказану роботу йому виповнилося 14 років.

Враховуючи вимоги ст. 188 Кодексу, а також те, що радгосп "1 Травня" прийняв на роботу позивача у віці 14 років та виплачувала йому заробітну плату, суд приходить до висновку, що організація діяла згідно вимог чинного на той час законодавства, тобто прийняла позивача на роботу за згодою його батьків.

Разом з тим суд враховує те, що вказана згода могла бути надана в усній формі, оскільки нормами чинного законодавства не конкретизовано, що така мала надаватися у письмовій формі.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що період роботи в радгоспі "1 Травня" з 06.06.1983 по 25.08.1983 та з 20.06.1984 по 28.08.1984, слід зарахувати до страхового стажу позивача.

При цьому, враховуючи, що позивач зареєстрований та проживає у Вінницькій області та паперові матеріали пенсійної справи позивача перебувають в ГУПФУ у Вінницькій області, тому саме ГУПФУ у Вінницькій області слід зобов`язати зарахувати до стажу позивача всі спірні періоди його роботи.

Разом з тим, при вирішенні позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує, що за відсутності правової оцінки, наданої територіальним органом Пенсійного фонду України щодо наявності усіх умов для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (зокрема, наявності необхідного пільгового стажу), суд позбавлений у межах цієї справи можливості дійти категоричного висновку про наявність/відсутність у позивача права на призначення вказаної пенсії. Саме до повноважень органів ПФУ віднесено здійснення обрахунку страхового та пільгового стажу для призначення пенсій, тоді як суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні пенсій.

У зв`язку з чим, позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача від 24.11.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Предметом позову є вимоги немайнового характеру, які хоч і задоволені частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 по справі №620/1116/20.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з відповідачів за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн, а саме по 605,60 грн з кожного.

Керуючись ст.ст. 73 - 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 28 від 12.12.2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 11 від 26.12.2023 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у підтвердженні періодів роботи, як таких, що дають право на пенсію на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди роботи з 01.04.2004 по 30.04.2004, з 01.09.1995 по 30.09.1995, з 01.01.1999 по 31.01.1999, з 01.10.1999 по 31.10.1999, з 01.07.2000 по 31.07.2000, з 01.01.2004 по 31.01.2004, з 11.05.2011 по 28.11.2011, з 27.07.2012 по 27.12.2013, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в радгоспі "1 Травня" з 06.06.1983 по 25.08.1983 та з 20.06.1984 по 28.08.1984.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.11.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням зарахованих періодів та правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень п`ятдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень п`ятдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, Вінницька область, 21005, )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49000, )

Суддя Чернюк Алла Юріївна