Справа № 380/10547/24
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 рокусправа № 380/10547/24
місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 номер та серія паспорта НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області , місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, у якій просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 1925167-24/13-07 від 29.08.2023.

Позов обґрунтований тим, що набуття права на користування земельними ділянками відбулося задовго до прийняття закону, який став підставою для видачі податкового повідомлення-рішення. ЄДР-УКРАЇНА не є власником землі та не виражає волю та інтереси власника землі. Зазначені у податковому повідомленні-рішенні земельні ділянки не є в реєстрах ЄДР-УКРАЇНИ. На момент прийняття податкового повідомлення-рішення право власності позивача на зазначені земельні ділянки не було оформленим. Відповідач як юридична особа провадить економічну діяльність (84.11 Державне управління загального характеру) поза межами фінансової системи, яка передбачена Конституцією України і пропонує позивачу оплатити податкове зобов`язання (на транснаціональні рахунки у форматі IBAN) за теоретично ймовірний мінімальний дохід, який, на думку відповідача, позивач мав отримати від продажу рослин, що були вирощені на земельних ділянках. У відповідача відсутні докази щодо отримання позивачем доходу у 2022 році від рослин, що були вирощені на зазначених у податковому повідомленні-рішенні ділянках. Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення по суті є примусом щодо використання земельних ділянок у комерційних цілях.

12.07.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив повністю. Відзив обґрунтований тим, що мінімальне податкове зобов`язання поширюється на власників та користувачів земельних ділянок сільгосппризначення, які розташовані за межами населених пунктів, а також у їхніх межах, якщо розмір ділянки становитиме 0,5 га та більше. Підпунктом 170.14.3 п. 170.14 ст. 170 Податкового кодексу України визначено, що визначення загального мінімльаоного податкового зобов`язання фізичним особам, які не зареєстровані як фізичні особи підприємці, здійснюється контролюючими органами за податковою адресою таких осіб до 1 липня року, наступного за звітним. Згідно з пп. 170.14.3 Податкового кодексу України мінімальне податкове зобов`язання, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/користування. Таким чином, оскільки позивач є не власником поки що земельних ділянок загальною площею 4.1500 га, 2,1200 га, 0,2900 га та 0,4000 га розташованих с. Дідилів, Новояричівська ОТГ, Львівського району, Львівської області, однак користується ними про що і сам зазначає у позовній заяві, то відповідач правомірно прийняв податкове повідомлення-рішення №1925167/13-07 від 29.08.2023 року, яким визначено суму мінімального податкового зобов`язання за 2022 рік та будь-які підстави для його скасування відсутні, оскільки ст. 162 ПК України передбачає, що платником МПЗ є резидент, який володіє або користується земельними ділянками.

23.07.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій просить позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідь обґрунтована тим, що у відзиві, відповідях на запити відповідач та представник відповідача обґрунтовують правомірність податкового повідомлення-рішення посилаючись на інформацію з АІС "Податковий блок". Позивач вказує, що йому невідомо ким і на якій підставі інформація про земельні ділянки внесена до АІС "Податковий блок". Також невідомо, хто надав дозвіл на внесення персональних даних позивача в зазначений АІС "Податковий блок". Відповідно до законодавства, згода на обробку персональних даних не потрібна, лише у випадках визначених законами України, зокрема і законами ЄДР-УКРАЇНИ (позначення ЄДР-УКРАЇНА аналогічне позначенню у позовній заяві). Позивач наголошує на тому, що представник відповідача робить висновки щодо наявності у позивача статусу "користувач земельної ділянки сільгосппризначення" на основі тексту позовної заяви. Позивач вважає зазначене порушенням так званого четвертого закону логіки (закон достатньої підстави), і відповідно порушення принципу верховенства права. Термін "користувач земельної ділянки сільгосппризначення" в законодавстві ЄДР- УКРАЇНИ має мати чітке визначення. Якщо це є юридичне поняття ЄДР-УКРАЇНИ, то представник відповідача мав надати перелік суджень про зазначене поняття чи перелік ознак. Довільне тлумаченням термінів чи юридичних понять із законодавства ЄДР-УКРАЇНИ Є порушенням статті 8 та статті 19 чинної Конституції України. У відзиві представник відповідача не надав ні визначення терміну "користувач земельної ділянки сільгосппризначення", ні судження про юридичне поняття "користувач земельної ділянки сільгосппризначення", ні жодних доказів та фактів, які підтверджують наявності у позивача статусу "користувач земельної ділянки сільгосппризначення" згідно законодавства ЄДР- УКРАЇНИ. Позивач наголошує, що реєстрація земельних ділянок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - відсутня; реєстрація у Державному земельному кадастрі відсутня. Окрім цього, до відзиву не додано жодних доказів (оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/користування), на підставі яких було обчислено мінімальне податкове зобов`язання згідно з вимогами п.п 170.14.3 п. 14 ст. 170 Податкового кодексу України. Представник відповідача не надав доказів, що обчислення мінімального податкового зобов`язання відбулося згідно з вимогами п.п 170.14.3 п. 14 ст. 170 Податкового кодексу України. Також у відзиві відсутні докази та обґрунтування, що дають достатні підстави вважати позивача" користувачем на інших умовах земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь" в розумінні законодавства ЄДР-УКРАЇНИ. Статус "користувач земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь" має бути підтвердженим відповідачем доказами, а не власною думкою та набором слів у відзиві. Оскільки реєстрація земельних ділянок залишилися в реєстрах України як Української РСР, то відповідно відомості про земельні ділянки мають бути видалені з АІС "ПОДАТКОВИЙ БЛОК" юридичної особи ЄДР-УКРАЇНИ. Також, в законодавстві ЄДР-УКРАЇНИ існує юридична невизначеність щодо терміну фізична особа, зокрема у Податковому кодексі. Позивачу не відомо чітке і однозначне визначення, встановлене законодавцем, терміну "фізична особа" у Податковому кодексі.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 20.05.2024 суддя залишив позовну заяву без руху для усунення недоліків.

Ухвалою від 04.06.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступне.

29.08.2023 Головне управління ДПС у Львівській області прийняло податкове повідомлення-рішення № 1925167-24/13-07.

Підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення став пункт 170.14 статті 170 Податкового кодексу України, відповідно до якого позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб.

У податковому повідомленні-рішенні зазначається:

Податковий період: 2022.

Код ТТГ місцезнаходження земельної ділянки: UA0052876.

Сума податкового зобов`язання (позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків та збору) у сумі 5289,50 грн.

Загальна сума податкового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні, становить 5289,58 коп.

Сума нарахованого податкового зобов`язання підлягає сплаті протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення відповідно до підпункту 170.14.6 пункту 170.14 статті 170 Податкового кодексу України.

29.01.2024 позивач надіслав запит на інформацію до ГУ ДПС у Львівській області щодо переліку підстав на основі яких прийнято податкове повідомлення-рішення № 1925167- 24/13-07 від 29.08.2023.

У листі № 23/ЗПІ/13-01-24-11 від 02.02.2024 відповідач вказав, що відповідно до даних ІКС «Податковий блок» 29.08.2023 було сформовано податкове повідомлення рішення №1925167-24/13-07 на загальну суму 5289,58 гривень за земельні ділянки площею: 4,1500 га; 2,1200 га; 0,2900 га; 0,4000 га, розташовані с. Дідилів Новояричівська ОТГ Львівського р-ну Львівської області та відправлено Укрпоштою на адресу: АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 70.7 статті 70 розділу II Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями та пункту 1 - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки, протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви про внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб платників податків (далі - Державний реєстр) за ф. №5ДР (додаток 12 до Положення № 822).

Відповідно до Єдиного державного реєстру фізичних осіб місце податкової адреси фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ): АДРЕСА_3 - це інформація, внесена до інформаційних баз податкової служби на момент, коли громадянин звертався до податкових органів з метою отримання ідентифікаційного коду. Якщо громадянин не повідомляє ДПС про зміну реєстрації, тоді податкове повідомлення-рішення надсилається на адресу, інформація про яку міститься в контролюючому органі.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення № 1925167-24/13-07, прийняте Головним управлінням ДПС у Львівській області 29.08.2023 протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд керувався такими мотивами.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 31.1. статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Стаття 36 Податкового кодексу України визначає, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені згаданим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з статтею 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Законом України від 30.11.2021 №1914 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» для платників податків фізичних осіб, у яких у власності та/або користуванні (оренді, суборенді, емфітевзисі, постійному користуванні) є земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь, введено поняття мінімального податкового зобов`язання.

Відповідно до підпункту 14.1.1142 статті 14 ПК України мінімальне податкове зобов`язання - мінімальна величина податкового зобов`язання із сплати податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, розрахована відповідно до цього Кодексу. Сума мінімальних податкових зобов`язань, визначених щодо кожної із земельних ділянок, право користування якими належить одній юридичній або фізичній особі, у тому числі фізичній особі - підприємцю, є загальним мінімальним податковим зобов`язанням.

Мета введення мінімального податкового зобов`язання - вивести сільгоспземлі оренди з тіньового обробітку, зменшити втрати бюджету через ухилення від оподаткування шляхом детінізації аграрної діяльності, сприяти отриманню додаткових надходжень до місцевого бюджету.

Відповідно до пункту 64 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України першим роком, за який визначається мінімальне податкове зобов`язання, є 2022 рік.

Платником у частині мінімального податкового зобов`язання є резидент, який володіє та/або користується (орендує (суборендує), на умовах емфітевзису, постійно користується) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь (підпункт 162.1.11 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України).

Мінімальне податкове зобов`язання поширюється на власників та користувачів земельних ділянок сільгосппризначення, які розташовані за межами населених пунктів, а також у їхніх межах, якщо розмір ділянки становитиме 0,5 га та більше.

Згідно з підпунктом 170.14.3 пункту 170.14 статті 170 Податкового кодексу України мінімальне податкове зобов`язання, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/користування.

Мінімальне податкове зобов`язання рахується за формулою, прив`язаною до нормативно-грошової оцінки ділянки 1 га ріллі по області, де вона розташована, з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого Податкового кодексу України для справляння плати за землю; коефіцієнту та кількості календарних місяців, протягом яких земельна ділянка перебуває у власності, оренді, користуванні на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) платника податків.

Порядок розрахунку мінімального податкового зобов`язання визначено статтею 38-1 Податкового кодексу України.

Формула розрахунку МПЗ залежить від того, проведена нормативна грошова оцінка земельної ділянки (паю) чи ні.

Якщо нормативно грошова оцінка не проведена, то розрахунок проводиться за формулою: МПЗ = НГО x S x К x М / 12, де:

МПЗ мінімальне податкове зобов`язання;

НГО нормативна грошова оцінка 1 гектара ріллі по області з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом для справляння плати за землю;

S площа земельної ділянки, гектарах;

К коефіцієнт, що становить 0,05;

М кількість календарних місяців, протягом яких земельна ділянка перебуває у власності, оренді, користуванні на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) платника податків.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до п.67 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово для розрахунку мінімального податкового зобов`язання за 2022 та 2023 звітні роки коефіцієнт застосовується із значенням 0,04.

Відповідно до пункту 38.1.2 статті 38 Податкового кодексу України мінімальне податкове зобов`язання не визначається для:

земельних ділянок, що використовуються дачними (дачно-будівельними) та садівничими (городницькими) кооперативами (товариствами), а також набуті у власність/користування членами цих кооперативів (товариств) у результаті приватизації (купівлі/продажу, оренди) у межах земель, що належали цим кооперативам (товариствам) на праві колективної власності чи перебували у їх постійному користуванні;

земель запасу;

невитребуваних земельних часток (паїв), розпорядниками яких є органи місцевого самоврядування, крім таких земельних часток (паїв), переданих органами місцевого самоврядування в оренду;

земельних ділянок зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, які належать фізичним особам на праві власності та/або на праві користування та станом на 1 січня 2022 року знаходилися у межах населених пунктів; земельних ділянок, земельних часток (паїв), за які не нараховувалися та не сплачувалися плата за землю або єдиний податок четвертої групи, що перебувають у консервації,

або забруднені вибухонебезпечними предметами, або щодо яких прийнято рішення про надання податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів на підставі заяв платників податків про визнання земельних ділянок непридатними для використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами.

Відповідно до підпункту 14.1.72 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

В свою чергу, плата за землю це одна із складових податку на майно (підпункт 265.1.3 Податкового кодексу України).

У той час як, мінімальне податкове зобов`язання за своєю суттю є сплата позитивного значення різниці між сумою загального МПЗ та сумою сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь.

До загальної суми сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів для платника податку фізичної особи включаються: податок на доходи фізичних осіб (далі податок) та військовий збір з доходів від продажу власної сільськогосподарської продукції; земельний податок за земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь (підпункт 170.14.5 пункт 170.14 статті 170 Податкового кодексу України).

Оцінюючи правомірність оскарженого податкового повідомлення-рішення, суд дійшов таких висновків.

Згадане податкове повідомлення-рішення на загальну суму 5289,58грн сформоване відповідно до даних ІКС «Податковий блок» за земельні ділянки площею: 4,1500 га; 2,1200га; 0,2900 га; 0,4000 га, розташовані с. Дідилів Новояричівська ОТГ Львівського р-ну Львівської області та відправлено Укрпоштою за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд наголошує на тому, що платником у частині мінімального податкового зобов`язання є резидент, який володіє та/або користується (орендує (суборендує), на умовах емфітевзису, постійно користується) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь (підпункт 162.1.11 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України). Мінімальне податкове зобов`язання поширюється на власників та користувачів земельних ділянок сільгосппризначення, які розташовані за межами населених пунктів, а також у їхніх межах, якщо розмір ділянки становитиме 0,5 га та більше.

Тобто, фактичною підставою для нарахування податковим органом мінімального податкового зобов`язання є встановлення статусу особи як резидента, який володіє та/або користується земельними ділянками.

З метою встановлення правового зв`язку позивача із зазначеними відповідачем земельними ділянками суд ухвалою від 02.09.2024 витребував докази від відповідача, а саме: документи, які підтверджують наявність у ОСОБА_1 права на володіння чи користування земельних ділянок загальною площею 4,1500 га, 2,1200 га та 0,400 га, розташованих у селі Дідилів, Новояричівської ОТГ, Львівського району, Львівської області, за користування якими, прийняте податкове повідомлення - рішення №1925167-24/13-07 від 29.08.2023.

Підставою для витребування доказів слугувала необхідність з`ясування обставин щодо правового зв`язку позивача із земельними ділянками, оскільки додані відповідачем докази не дають змоги кваліфікувавти позивача як власника чи користувача земельних ділянок.

Проте згадана ухвала Головним управлінням ДПС у Львівській області у визначений строк не виконана, докази, які витребовував суд не надані, про причини її невиконання відповідач суд не повідомив.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною дев`ятою статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом без поважних причин, суд залежно від того, які ці докази мають значення, може розглянути справу за наявними в ній доказами.

З таких підстав, суд висновує про те, що правовий зв`язок позивача із земельними ділянками загальною площею 4,1500 га, 2,1200 га та 0,400 га, розташованих у селі Дідилів, Новояричівської ОТГ, Львівського району, Львівської області не підтверджений відповідачем належними та достатніми доказами.

Отже, позивач не є резидентом, який володіє та/або користується земельними ділянками у розумінні підпункту 162.1.11 пункту 162.1 статтею 162 Податкового кодексу України.

З врахуванням викладеного, суд висновує, що прийняте Головним управлінням ДПС у Львівській області податкове повідомлення-рішення № 1925167-24/13-07 від 29.08.2023 не відповідає критеріям правомірності, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

V. Судові витрати

Відповідно до статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 1925167-24/13-07 від 29.08.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області код ЄДРПОУ ВП 43968090, місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35 на користь ОСОБА_1 номер та серія паспорта НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович