Справа № 460/4129/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/4129/23 пров. № А/857/16267/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Качмара В.Я., Гудима Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року (ухвалене головуючим суддею Щербаков В.В. в м. Рівне) у справі № 460/4129/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із уточненим адміністративним позовом до відповідача в якому просила:

поновити строк оскарження бездіяльності відповідача 1, оформлену відділом обслуговування громадян у неприйнятті рішення про призначення пенсії позивачу із зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на заяву від 31.12.2020;

поновити строк оскарження рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу із зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

визнати протиправною бездіяльність відповідача 1, оформлену відділом обслуговування громадян у неприйнятті рішення про призначення пенсії позивачу із зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на заяву від 31.12.2020;

зобов`язати відповідачів визнати страховий стаж за період догляду за дитиною з 13.03.1985 по 13.03.1988;

зобов`язати відповідачів визнати страховий стаж за період догляду за дитиною з 12.05.1990 по 12.05.1993;

зобов`язати відповідачів визнати страховий стаж, вказаний в трудовій книжці за період роботи з 30.10.1989 по 12.05.1993;

зобов`язати відповідачів визнати страховий стаж за період роботи в інституті фізіологоії ім. О.О. Богомольця Національної академії наук України за період з грудня 1994 по червень 1998;

зобов`язати відповідачів визнати страховий стаж за період навчання з 01.09.1986 по25.04.1989, з01.09.1991 по 01.09.1992;

зобов`язати відповідачів визнати страховий стаж, вказаний в трудовій книжці за період роботи з 01.11.2003 по 01.11.2006;

зобов`язати відповідачів визнати страховий стаж, вказаний в трудовій книжці за період роботи з 01.10.2016 по 30.11.2017;

зобов`язати відповідачів визнати, що позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та право на соціальний захист;

визнати протиправною відмову відповідачів у призначенні позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати відповідачів призначити позивачу пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня звернення до відділу обслуговування громадян (сервісний центр №11) Управління обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Рівненській області - 08.07.2020 з приводу призначення пенсії.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 закрито провадження у справі №460/4129/23 в частині позовних вимог про:

зобов`язання відповідачів визнати страховий стаж за період догляду за дитиною з 13.03.1985 по 13.03.1988;

зобов`язання відповідачів визнати страховий стаж за період догляду за дитиною з 12.05.1990 по 12.05.1993;

зобов`язання відповідачів визнати страховий стаж, вказаний в трудовій книжці за період роботи з 30.10.1989 по 12.05.1993;

зобов`язання відповідачів визнати страховий стаж за період роботи в інституті фізіологоії ім. О.О. Богомольця Національної академії наук України за період з грудня 1994 по червень 1998;

зобов`язання відповідачів визнати страховий стаж за період навчання з 01.09.1986 по25.04.1989, з 01.09.1991 по 01.09.1992;

зобов`язання відповідачів визнати страховий стаж, вказаний в трудовій книжці за період роботи з 01.11.2003 по 01.11.2006;

зобов`язання відповідачів визнати страховий стаж, вказаний в трудовій книжці за період роботи з 01.10.2016 по 30.11.2017;

зобов`язання відповідачів визнати, що позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та право на соціальний захист.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що вона як потерпіла від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на пільгову пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, проте відповідач відмовив їй у призначенні такої пенсії. Вказує, що причину такої відмови відповідачем не зазначено.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22.04..2024 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що доведеність періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення є однією з визначальних ознак для встановлення наявності / відсутності підстав для призначення пенсії згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Недолік у поданій заяві - ненадання довідки про період проживання (роботи) на цих територіях, виданої органом місцевого самоврядування, позбавляє відповідача можливості всебічно, повно і об`єктивно здійснити аналіз документів позивача та вирішити питання правових підстав для призначення пенсії.

В контексті зазначеного, суд прийшов до висновку, що відповідач у межах спірних правовідносин правомірно прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов повністю.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням, копія якого знаходиться з матеріалах справи.

Позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про призначення йому пенсії за віком на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом ГУ ПФУ в Рівненській області від 18.01.2021 повідомлено позивача, що відповідно до Порядку №22-1 встановлено вимоги до заяви про призначення пенсії. Оскільки подані до заяви документи не відповідають вимогам порядку, то відсутні підстави для прийняття рішення про призначення/ відмову у призначенні пенсії.

19.01.2022 позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про призначення йому пенсії за віком на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням ГУ ПФУ в Вінницькій області №17 від 25.01.2022 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

В якості підстави зазначено: період проживання або роботи станом на 1 січня 1993 року не підтверджено.

Крім того, зі змісту рішення вбачається, що страховий стаж повивача становить 10 років 5 місяців 0 днів, при цьому необхідний страховий стаж становить 23 роки.

Також, оскаржуване рішення містить наступні результати розгляду заяви:

До страхового стажу не зарахований період навчання з 01.09.1986 по 25.04.1989, з 01.01.1991 по 31.08.1992, згідно довідки №010-17/514 від 23.12.2020, оскільки вказане прізвище не відповідає паспортним даним;

До страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до 3-х річного віку, оскільки відсутні документи підтверджуючі факт виховання до 3-х річного віку паспорт дитини або свідоцтво про садження дитини з печаткою підтверджуючою факт отримання паспорта

На момент подання документів заявниця не надала довідку, підтверджуючу період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у призначенні позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до ст. 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Ст. 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Згідно з ч.1 ст.55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 статті 55 Закону №796-XII прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Відповідно до п.13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше трьох років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому, постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986, незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні два повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що на виконання ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 18.03.2024, відповідачем надано копію заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, за результатами розгляду якої, прийнято оскаржуване рішення.

З копії заяви слідує, що позивач звернулась до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до змісту заяви позивач зазначила, що довідки про період проживання на забрудненій території надати не може, оскільки до 01.12.1991 діяло законодавство УРСР то відповідно до законодавства УРСР їй видано Чорнобильське посвідчення 3 категорії.

Також, зі змісту заяви, судом встановлено, що позивач відсутність додатків до заяви - трудової книжки обґрунтувала тим, що відповідний документ надавався пенсійному органу із заявою про призначення пенсії від 08.07.2020, 31.12.2020, 16.07.2021.

Так, суд першої інстанції вірно зауважив, що спірним у даній справі є форма та зміст заяви, з якою позивач звернулася до Пенсійного органу з метою призначення пенсії.

Зміст зазначеної заяви очевидно дає змогу оцінити намір заявника.

Однак, визначальним є те, що до заяви позивачем не було долучено достатніх документів, які підтверджують право позивача на отримання пенсії, перелік яких визначено п.2.1. Порядку №22-1.

Як згадувалось вище, що згідно із ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють в зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали в цій зоні не менше 3 років, на 3 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Відтак, враховуючи наведене вище, зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» можливе за наявності двох самостійних умов:

1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період;

2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.

Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 років.

Наведене свідчить, що доведеність періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення є однією з визначальних ознак для встановлення наявності / відсутності підстав для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Недолік у поданій заяві - ненадання довідки про період проживання (роботи) на цих територіях, виданої органом місцевого самоврядування, позбавляє відповідача можливості всебічно, повно і об`єктивно здійснити аналіз документів позивача та вирішити питання правових підстав для призначення пенсії.

А тому, беручи до уваги зазначене, колегія суддів поділяє твердження суду першої інстанції, що відповідач у межах спірних правовідносин правомірно прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.

Щодо довідки Клесівської селищної ради то слід вказати наступне.

Так, позивач до матеріалів справи долучив довідку Клесівської селищної ради Рівненської області №60-95 від 05.12.2022, якою підтверджено факт проживання позивача в смт.Клесів в період з 17.01.1967.

Однак, вказана довідка не береться судом до уваги, оскільки пенсійним органом при винесені оскаржуваного рішення 19.01.2022 не оцінювався такий документ як доказ, йому не надавалась оцінка. Більше того, вказана довідка було видана вже після винесення пенсійним органом спірного рішення.

Відтак, вказаний документ не може підтверджувати обставини справи та покладатись в основу прийнятого судом рішення.

Разом з цим колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що позивач не позбавлено повторно звернутися до Пенсійного органу у відповідно до вимог Порядку №22-1 із долученням всіх необхідних документів.

Щодо апеляційних вимог в частині зобов`язати відповідачів визнати страховий стаж за певні періоди, то в цій частині судом першої інстанції закрито провадження ухвалою і вказана ухвала є чинною, що вказує на відсутність підстав для перегляду цих вимог в апеляційному порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 460/4129/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар