Справа № 560/8593/24
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/8593/24
РІШЕННЯ

іменем України

27 вересня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Гнап Д.Д. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0-2226 від 27.03.2018 про нарахування суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 2112,00 грн;

- №0-2220 від 15.08.2022 про нарахування суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 2640,00 грн;

- №0-2220-UA0029010 від 27.02.2023 про нарахування суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 3575,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до рішення Шепетівського міськрайонного суду від 22.12.2009 року у справі №2-1429/2009 року визнано за ОСОБА_1 право власності на будівлю магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " загальною площею 110 м.кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Вказує, що в подальшому дане рішення ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 17.09.2010 року скасовано на підставі заяви ПАТ "Шепетівський цукровий комбінат". Таким чином, за умови скасування правовстановлюючого документу, а саме рішення Шепетівського міськрайонного суду, скасовано, відповідно, і право власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт. Внаслідок цього як такий об`єкт оподаткування відсутній і підстав для нарахування податкового зобов`язання немає.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за фізичною особою ОСОБА_1 рахується нежитлова будівля загальною площею 110 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29523684. Право власності набуто відповідно до рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.12.2009 справа №2-1429. Зміни в Державному реєстрі речових прав про скасування даного рішення не проведені, тому, Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області сформовано податкові повідомлення - рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.06.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.07.2024 відкрито провадження в даній справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.07.2024 позовну заяву залишено без руху.

У період з 22 липня 2024 року по 04 серпня 2024 року та з 07 серпня 2024 року по 23 серпня 2024 року суддя Гнап Д.Д. перебувала у відпустці.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.08.2024 продовжено розгляд справи №560/8593/24.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, власником нежитлової будівлі, магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 , площею 110,0 кв. м значиться ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності - рішення суду, справа №2-1429, 22.12.2009, Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області, що учасниками справи не заперечується.

На підставі вказаної Інформації ГУ ДПС у Хмельницькій області сформовано податкові повідомлення - рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: - №0-2226 від 27.03.2018 на суму 2112,00 грн; - №0-2220 від 15.08.2022 на суму 2640,00 грн; - №0-2220-UA0029010 від 27.02.2023 на суму 3575,00 грн.

Не погодившись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом для захисту своїх порушених прав.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з:

податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки;

транспортного податку;

плати за землю.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1, підпункту 226.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності /підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України/.

Відповідно до підпункту 266.8.1 пункту 266.8 статті 266 ПК України у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1. пункту 266.5. статті 266 ПК України).

Згідно з підпунктом "ґ" підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку - за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку). Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.7.2. пункту 266.7. статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з підпунктом 266.7.3. пункту 266.7. статті 266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Виходячи зі змісту наведених норм, суд доходить висновку, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, підлягає нарахуванню контролюючим органом та сплаті фізичною особою, яка є власником такого нерухомого майна.

Досліджуючи питання перебування у власності ОСОБА_1 нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , судом встановлено, що рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.12.2009 року визнано за ОСОБА_1 право власності на будівлю магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", загальною площею 110 м.кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

У подальшому, ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.09.2010 у справі №2п-9/2010 заяву голови правління ПАТ "Шепетівський цукровий комбінат" - задоволено. Заочне рішення від 22 грудня 2009 року за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Шепетівський цукровий комбінат" - скасовано.

Аналізуючи зміст вказаних судових рішень, суд доходить висновку, що станом на період визначення контролюючим органом позивачу суми податкового зобов`язання за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300", ОСОБА_1 вже не являлася власником будівлі магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", загальною площею 110 м.кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а відтак, в силу приписів підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України не мала обов`язку по сплаті вказаного вище податку.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на обґрунтованість прийняття контролюючим органом відносно позивача спірних податкових повідомлень-рішень з підстав того, що на дату їх формування згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 рахувалася власником нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_1 , площею 110 м.кв., судом оцінюються критично з огляду на наступне.

Так, матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.09.2010 у справі №2п-9/2010 заяву голови правління ПАТ "Шепетівський цукровий комбінат" - задоволено. Заочне рішення від 22 грудня 2009 року за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Шепетівський цукровий комбінат" - скасовано.

Тобто, судом не заперечується та обставина, що станом на дату прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, власником нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , площею 110 м.кв. значилась саме ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд вважає за доцільне звернути увагу на приписи статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 N 1952-IV, які визначають, що

1) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

2) Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;

3) заявник: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Отже, за висновком суду, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Слід зазначити, що згідно з приписами частин першої та другої статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

У спірному ж випадку, наявна станом на дату прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, про те, що ОСОБА_1 значиться власником нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , площею 110 м.кв., по суті не відповідала дійсним обставинам, встановленим в ухвалі Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.09.2010 у справі №2п-9/2010.

Так, рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.12.2009 року скасоване ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.09.2010 у справі №2п-9/2010, фактично не породило правових наслідків і ОСОБА_1 не стала власником нежитлової будівлі магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 110 м.кв., а запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно залишився там без належних на те правових підстав.

На думку суду, виключно наявність запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не є підтвердженням перебування у власності позивача нежитлової будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 , площею 110 м.кв. за обставин, встановлених та підтверджених наведеними судовими рішеннями.

Крім того, вищевказані обставини були предметом судового розгляду при оскарженні аналогічних податкових повідомлень - рішень за 2019, 2020, 2021 роки.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.05.2023 у справі №560/3490/23, яке залишено без змін 25.10.2023 постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду, визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 10.05.2019 року №0-2220, від 23.04.2020 року №0-2220, від 17.05.2021 року №0-2220.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що у спірному випадку у контролюючого органу не було правових підстав для винесення відносно ОСОБА_1 податкових повідомлень-рішень №0-2226 від 27.03.2018 на суму 2112,00 грн; - №0-2220 від 15.08.2022 на суму 2640,00 грн; - №0-2220-UA0029010 від 27.02.2023 на суму 3575,00 грн.

Відтак, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 повністю та визнати протиправним і скасувати податкові повідомлення-рішення №0-2226 від 27.03.2018 на суму 2112,00 грн; - №0-2220 від 15.08.2022 на суму 2640,00 грн; - №0-2220-UA0029010 від 27.02.2023 на суму 3575,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини другої статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи із змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Суд також враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що за результатами розгляду справи, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зазначена правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 червня 2022 року у справі N 480/828/19.

Згідно із частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження здійснених витрат на професійну правничу допомогу до суду надано копії таких документів: договір №06/06/2024 про надання правничої допомоги від 06 червня 2024 року, акт приймання - передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №06/06/2024 від 06.06.2024 року.

Досліджуючи додані документи, суд вказує на відсутність серед них документу, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вказане свідчить про відсутність належного документального підтвердження витрат на правову допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 також виснувала, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин зацікавлена особа повинна надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про їх відшкодування.

Зміст наведених положень дає підстави для висновку про те, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

За правилами оцінки доказів, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи наведене, з огляду на те, що витрати на правову допомогу у цій справі документально не підтверджені та не доведені, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області №0-2226 від 27.03.2018, №0-2220 від 15.08.2022, №0-2220-UA0029010 від 27.02.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29001 , код ЄДРПОУ - ВП 44070171)

Головуюча суддя Д.Д. Гнап