Справа № 320/1966/23
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1966/23 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П, Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року (розглянута в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства оборони України, Міністерства розвитку громадян, територій та інфраструктури України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2023 року, ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3) (далі - відповідач та/або ДП «ІНФОРМАЦІЯ_3) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства оборони України (далі - третя особа-1 та/або МОУ), Міністерства розвитку громадян, територій та інфраструктури України (далі - третя особа-2) та просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_4, адреса: АДРЕСА_2.) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстрований: АДРЕСА_1 ) як військовослужбовцю Збройних Сил України, відрядженому для проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_3, додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_4, адреса: АДРЕСА_2.) нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстрований: АДРЕСА_1 ) як військовослужбовцю Збройних Сил України, відрядженому для проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_3, додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», починаючи з 24.02.2022.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, який відряджений до ІНФОРМАЦІЯ_3 із залишенням на військовій службі, а відтак має право на нарахування та виплату йому додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як військовослужбовцю Збройних Сил України, відрядженому для проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_3, додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», починаючи з 24.02.2022.

Зобов`язано Державне підприємство обслуговування повітряного руху України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як військовослужбовцю Збройних Сил України, відрядженому для проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_3, додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», починаючи з 24.02.2022.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що згідно із витягом із наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 13.06.2016 №553 відповідно до статей 6, 20 та 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», пункту 153 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з молодшим лейтенантом запасу ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу строком на п`ять років (т. 1, а.с. 26).

Відповідно до витягу з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 17.05.2021 №162 відповідно до частини 4 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з старшим лейтенантом ОСОБА_1 , який відряджений до ІНФОРМАЦІЯ_3 із залишенням на військовій службі, диспетчером з руху літаків (старшим штурманом) районного диспетчерського центру (РДЦ) центру організації повітряного руху служби аеронавігаційного обслуговування Одеського регіонального структурного підрозділу укладено новий контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з 04.07.2021 до 04.07.2026 (т. 1, а.с. 27).

Факт відрядження позивача підтверджується також довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08.09.2022 №21.2-08-57, відповідно до якої ОСОБА_1 відряджений диспетчером з руху літаків (старшим штурманом) районного диспетчерського центру (РДЦ) центру організації повітряного руху служби аеронавігаційного обслуговування Одеського регіонального структурного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а.с. 30).

Разом з цим, судом встановлено, що на виконання розпорядження Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 05.11 №10/2972/ОКП/ПС-Е (рік не зазначений) та розпорядження заступника директора-начальника Укаероцентру від 08.11 №1/140/бр (рік не зазначений) для виконання завдань з організації планування та координації авіаційної підтримки військ у складі оперативних груп від ІНФОРМАЦІЯ_4 угрупувань військ (сил) та проведення ротації військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_5, службової записки від 10.11.2022 №21.1-04/73/22 ІНФОРМАЦІЯ_6» видано наказ №45/вд від 11.11.2022, яким майора ОСОБА_1 , диспетчера з руху літаків (старшого штурмана) районного диспетчерського центру (РДЦ) ІНФОРМАЦІЯ_7, направлено в розпорядження ОТУ «ІНФОРМАЦІЯ_2» з 13.11.2022 по 13.01.2023 (т. 1, а.с. 161).

Згідно з витягом із наказом командира оперативно-тактичного угрупування «ІНФОРМАЦІЯ_2» (по стройовій частині) від 15.11.2022 №106 ОСОБА_1 вважається таким, що прибув до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування «ІНФОРМАЦІЯ_2», які залучаються та беруть безпосередню участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації з метою виконання бойових (спеціальних) завдань (т. 1, а.с. 163).

Відповідно до витягу з наказу командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по стройовій частині) від 13.01.2023 №10 ОСОБА_1 вважається таким, що вибув зі складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування «ІНФОРМАЦІЯ_2», які залучаються та беруть безпосередню участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації з метою виконання бойових (спеціальних) завдань (т. 1, а.с. 164).

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_2 -ІІ від 02.12.2022 №2022/окп/38/1742 ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпечені здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) з 15 листопада по 30 листопада 2022 року (т. 1, а.с. 165).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 -ІІ від 02.01.2023 №2022/окп/38/84 ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) з 01 грудня по 31 грудня 2022 року (т. 1, а.с. 166).

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_2 -ІІ від 16.01.2023 №2022/окп/38/166 ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) з 01 січня по 13 січня 2023 року (т. 1, а.с. 167).

22.03.2023 позивачу видано посвідчення, Серія НОМЕР_3 , як особі, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (т. 1, а.с. 168).

Як свідчать матеріали справи, 28.07.2022 ОСОБА_1 звернувся до Директора ІНФОРМАЦІЯ_3 з зверненням про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (т. 1, а.с. 33).

Листом від 01.12.2022 №21.1-02/227/22 відповідач повідомив заявника про відсутність підстав для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (т. 1, а.с. 34-35).

ОСОБА_1 вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 порушено права та охоронювані законом інтереси позивача, з огляду на що звернувся до суду з метою їх захисту та відновлення.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 окресленого Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII.).

Згідно з статтею 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 на 30 діб. Дію воєнного стану було неодноразово продовжено, серед іншого Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023.

Станом на час вирішення спору по суті в Україні діє воєнний стан.

Як свідчать матеріали адміністративної справи суть спірних правовідносин полягає у тому, що на переконання позивача, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 був відряджений до ІНФОРМАЦІЯ_3 із залишенням на військовій службі у Збройних Силах України, останній має право на нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ №168.

У той же час, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач посилається на Постанову Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 №104, якою затверджено Порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань, відряджених до органів виконавчої влади та інших цивільних установ (далі - Порядок №104).

Отже, наведені обставини в сукупності дають суду підстави дійти до висновку, що в межах спірних правовідносин слід дослідити обставини поширення/не поширення на позивача дії Постанови КМУ №168, як на військовослужбовця, що має статус відрядженого до ІНФОРМАЦІЯ_3, з урахуванням особливостей грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців, норми і порядок виплати яких регламентовано Порядком №104.

Так, судом встановлено, що Указом Президента України від 10.12.2008 №1153 від 10.12.2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153), яке визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Згідно з пунктом 153 розділу V Положення №1153 військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період) за їх згодою можуть бути відряджені в інтересах оборони держави та її безпеки до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів із залишенням на військовій службі, але зі звільненням із займаної посади з дальшим призначенням на посаду відповідно до Переліку посад, що заміщуються військовослужбовцями Збройних Сил України, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення у державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, та граничних військових звань за цими посадами, який затверджується Президентом України.

Відповідно до пункту 155 Положення №1153 за відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів військовослужбовцями та членами їх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, передбачені законодавством для військовослужбовців. Виплата грошового забезпечення та надання інших видів забезпечення відрядженим військовослужбовцям здійснюється у порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Між тим, на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 було прийнято Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 1 Постанови №168 (у редакції, чинній станом на 28.02.2022) було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з пунктом 5 Постанови №168 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

В подальшому до вказаної Постанови Кабінетом Міністрів України були внесені зміни: зокрема на час звернення позивача із заявою до відповідача про виплату додаткової винагороди від 28.07.2022 (в редакції від 19.07.2022) Постанова №168 набула змін і абзац 1 пункту 1 (в редакції від 19.07.2022) був викладений у наступній редакції:

«Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.».

Станом на час звернення позивача до суду із даним адміністративним позовом абзац 1 пункту 1 Постанови №168 викладено в наступній редакції:

«на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.».

Аналізуючи пункт 1 Постанови №168, суд зазначає, що Постанова №168 передбачає виплату щомісячної додаткової винагороди за певних обставин, а саме, зокрема визначено чіткий перелік осіб, яким може бути виплачена додаткова винагорода, зокрема військовослужбовці Збройних Сил.

7 лютого 2001 Кабінетом Міністрів України з метою впорядкування грошового і матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій прийнято постанову № 104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до до державних органів, установ та організацій (далі - Постанова №104). Останні зміни до Постанови №104 внесені постановою КМУ № 226 від 23.03.2016.

Згідно з пунктом 1 Постанови №104 установлено, що військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, особового складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби (абзац 1 пункту 1 Постанови №104).

При цьому грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів,

установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної

кримінально-виконавчої служби (абзац 2 пункту 1 Постанови №104).

Виплата одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну відрядженим військовослужбовцям не провадиться (абзац 31 пункту 1 Постанови №104).

Виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби (абзац 5 пункту 1 Постанови №104).

За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення а попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством за рахунок бюджетів Збройних Сил, інших військових формувань, органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту

інформації, Державної кримінально-виконавчої служби (абзац 6 пункту 1 Постанови №104).

Грошове забезпечення військовослужбовців, начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, обраних народними депутатами України, депутатами місцевих рад, здійснюється відповідно до Законів України "Про статус народного депутата України" і "Про статус депутатів

місцевих рад" (абзац 7 пункту 1 Постанови №104).

Отже, згідно з пунктом 1 Постанови №104 військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та органів і установ виконання покарань, відрядженим до органів виконавчої влади та інших цивільних установ, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, особового складу органів внутрішніх справ та органів і установ виконання покарань.

При цьому грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в органах та установах, до яких вони відряджені, окладів за військовими званнями та інших видів грошового забезпечення у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань.

Пунктом 1 Постанови №104 чітко окреслено, що відрядженим військовослужбовцям не провадиться тільки виплата одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну.

Пунктом 1 Постанови №104 також надано право керівникам органів виконавчої влади та інших цивільних установ, до яких відряджені зазначені категорії осіб, виплачувати додаткові види грошового забезпечення, встановлені законодавством, в межах асигнувань на утримання цих органів і установ. Виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих органів виконавчої влади та інших цивільних установ, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань.

За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, за рахунок бюджетів Збройних Сил, інших військових формувань, органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань.

У свою чергу, аналізуючи пункт 1 Постанови №104, суд приходить до висновку, що військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та органів і установ виконання покарань, відрядженим до органів виконавчої влади та інших цивільних установ, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, особового складу органів внутрішніх справ та органів і установ виконання покарань.

При цьому, пунктом 1 Постанови №104 чітко визначено, які виплати не проводяться відрядженим військовослужбовцям, а саме не провадиться виплата одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну.

Тобто, пунктом 1 Порядку №104 законодавчо закріплено виплату грошового забезпечення військовослужбовцям відрядженим до органів виконавчої влади та інших цивільних установ в порядку, визначеному законодавством для військовослужбовців Збройних Сил.

Водночас Порядком №104 обмежено виплати виключного таких додаткових складових грошового забезпечення, як: одноразова грошова винагорода за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

У свою чергу, пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі - Постанова №704).

Згідно з пунктом 3 Постанови №704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Згідно з пунктом 9 розділу I Порядку №260 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України (п. 17 р. I Порядку №260).

Як вже було вказано судом вище, позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, який відряджений до ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3).

Колегія суддів зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.1999 №1281 «Про створення об`єднаної цивільно-військової організації повітряного руху України» затверджено Положення про об`єднану військово-цивільну систему організації повітряного руху України, а також погоджено пропозицію Міністерства транспорту та Міністерства оборони України про утворення у складі ІНФОРМАЦІЯ_3 таких структурних підрозділів, в тому числі регіональних структурних підрозділів на базі цього підприємства (далі - Постанова №1281).

Згідно із пунктом 1 Постанови №1281 об`єднана цивільно-військова система організації повітряного руху України (далі - система) складається з підрозділів, повноваження та діяльність яких пов`язані з організацією повітряного руху у повітряному просторі України та у міжнародному повітряному просторі, що перебуває під відповідальністю України. Ці підрозділи входять до складу ІНФОРМАЦІЯ_3.

Пунктом 3 Постанови №1281 регламентовано, що державне регулювання діяльності підрозділів системи здійснює Мінтранс та Міноборони на підставі відповідної угоди через Укравіацію (за винятком оборонних питань, пов`язаних з використанням повітряного простору України та захистом суверенітету держави, що належать до компетенції Міноборони).

В особливий період керівництво діяльністю підрозділів системи здійснюється Генеральним штабом Збройних Сил.

За правилами пункту 5 Постанови №1281 підрозділи системи відповідно до покладених на неї завдань: забезпечують ефективне використання повітряного простору в інтересах користувачів повітряного простору, здійснюють контроль за додержанням порядку і правил використання повітряного простору України та міжнародного повітряного простору, що перебуває під відповідальністю України; забезпечують ефективне обслуговування повітряного руху та управління ним; забезпечують безпеку польотів; беруть участь разом з відповідними підрозділами державних органів, Збройних Сил та інших військових формувань, суб`єктів підприємницької діяльності в забезпеченні МНС інформацією про аварії, виділенні повітряного простору повітряним суднам, які потрапили в аварійну ситуацію, в обслуговуванні повітряного руху під час польотів, що виконуються з метою ліквідації наслідків стихійного лиха; сприяють у межах своєї компетенції виконанню Україною зобов`язань відповідно до міжнародних угод з питань використання повітряного простору і обслуговування повітряного руху; впроваджують в Україні процедури та правила Міжнародної організації цивільної авіації (ІКАО) в частині, що стосується використання повітряного простору і обслуговування повітряного руху; здійснюють підготовку та перепідготовку (підвищення кваліфікації) працівників з питань організації повітряного руху.

Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 29.01.2015 №22 затверджено Положення про особливості діяльності підрозділів об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України в особливий період (далі - Положення №22), у відповідності до розділу 1 якого в особливий період підрозділи об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху (далі - ІНФОРМАЦІЯ_5) оперативно підпорядковується начальнику Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України.

Керівництво діяльністю підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_5 в особливий період здійснюється Генеральним штабом Збройних Сил України відповідно до інструкції, яка розробляється спільно з ІНФОРМАЦІЯ_3.

Пунктом 2.1 розділу 2 Положення №22, серед іншого регламентовано, що додатково в особливий період на підрозділи ІНФОРМАЦІЯ_5 покладається виконання таких основних завдань: участь у планування і регулюванні використання повітряного простору з урахуванням районів (зон) ведення бойових дій.

Отже, звідси слідує, що на період особливого періоду підрозділи об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху оперативно підпорядковуються начальнику Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України.

З урахуванням наведеного, всі доводи представника відповідача в цій частині, щодо не пов`язаності завдань та функцій ІНФОРМАЦІЯ_3 з обороною держави та її територіальної цілісності, на думку суду, є помилковими.

При цьому, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 має статус військовослужбовця Збройних Сил України, а тому, з урахуванням вище викладених положень законодавства грошове забезпечення позивачу має виплачуватися із застосуванням положень Порядку №260, у взаємозв`язку із особливостями його виплати, що регламентовані Постановою №104.

Колегія суддів наголошує, що Постановою №104 не обмежено виплату військовослужбовцям ЗСУ, які перебувають у відрядженні в Украеорусі, додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, оскільки пунктом 1 Постанови №104 передбачені виключно посилання на не проведення виплати одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну відрядженим військовослужбовцям, до яких додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, не має відношення.

Колегія суддів нагадує, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168 за своєю правовою природою є винагородою, яка передбачена законодавцем виключно на період дії воєнного стану, певному переліку осіб, в якому наявні військовослужбовці Збройних Сил України та не є одноразовою грошовою допомогою за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну, не виплата яких відрядженим військовослужбовцям регламентована Постановою №104.

При цьому, суд наголошує, що Постанова №168 не містить в собі жодних обмежень в частині не виплати додаткової винагороди відрядженим військовослужбовцям Збройних Сил України.

Отже, в даному випадку, слід розуміти, що з моменту відрядження позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 ним не втрачено статус військовослужбовця Збройних Сил України, а тому не застосування до останнього Постанови №168 є порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів.

Посилання представників третіх осіб на те, що Постановою №168 та Постановою №104 не врегульовано порядок та умови виплати додаткової винагороди для військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, у тому числі військовослужбовців, відряджених до ДП «Украеорух», не є та не може бути підставою для обмеження права ОСОБА_1 , як діючого військовослужбовця Збройних Сил України за контрактом, щодо нарахування та виплати йому додаткової винагороди відповідно до Постанови №168.

Разом з цим, відхиляє посилання представника Міністерства оборони України на положення пункту 2-1 Постанови №168, як підстави для відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2-1 Постанови №168 установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Даний пункт Постанови №168 застосовується з 24 лютого 2022 року, в редакції Постанови КМ № 43 від 20.01.2023.

Звідси слідує, на керівників відповідних міністерств та державних органів покладено обов`язок визначити порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Між тим, не виконання керівниками відповідних міністерств та державних органів пункту 2-1 Постанови №168 не може нівелювати право осіб на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Також не можуть бути враховані посилання представника відповідача на відсутність його в переліку установ, на які поширюється дія Постанови №168, адже як вже було неодноразово вказано судом вище, дія Постанови №168 поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, яким, у свою чергу є позивач, не зважаючи на обставини його відрядження до ДП «Украерух».

Тобто, ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ за контрактом та проходить безпосередньо військову службу в ДП «ІНФОРМАЦІЯ_3», що зумовлює однозначний висновок суду про поширення на нього дії Постанови №168.

Що ж стосується посилання відповідача на положення статті 23 Закону №2011-XII, колегія суддів зазначає наступне.

Наведеною нормою права передбачено, що фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

У відповідності до пункту 4 Постанови №1281 взяти до відома, що: фінансування витрат на утримання підрозділів системи здійснюється за рахунок коштів, передбачених на ці цілі в державному бюджеті, частини коштів, що надходять від аеронавігаційних зборів та з інших джерел, не заборонених законодавством; підрозділи системи вносять плату за оренду каналів зв`язку у розмірах, встановлених для Міністерства оборони.

Звідси слідує, що твердження представника відповідача про його фінансування виключно за рахунок коштів, що надходять від аеронавігаційних зборів не відповідають фактичним обставинам справи.

Що ж стосується тверджень відповідача про те, що він не є розпорядником бюджетних коштів та не вправі приймати рішення щодо здійснення додаткової винагороди військовослужбовцям, що відряджені до ІНФОРМАЦІЯ_3, суд вважає помилковими, адже пунктом 1 Постанови №104, серед іншого, передбачено право керівників органів виконавчої влади та інших цивільних установ, до яких відряджені зазначені категорії осіб, виплачувати додаткові види грошового забезпечення, встановлені законодавством, в межах асигнувань на утримання цих органів і установ.

Також колегіясуддів відхиляє посилання позивача на положення частини 1 статті 2 №2232-XII, з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 2 статті 21-1 Закону № 2232-XII на військову службу за контрактом приймаються раніше не судимі іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах і відповідають таким вимогам проходження військової служби: мають вік, передбачений статтею 22 цього Закону; придатні до військової служби за станом здоров`я; пройшли професійно-психологічний відбір; мають достатній рівень фізичної підготовки.

Колегія суддів звертає увагу представника ІНФОРМАЦІЯ_3, що позивач є військовослужбовцем за контрактом, який відряджений до ІНФОРМАЦІЯ_3 із залишенням на військовій службі.

Доводи ж представника відповідача, що місце несення служби ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_8 не перебуває у зоні бойових дій, а позивач не є таким, що виконує бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу, угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, взагалі не стосуються предмету спірних правовідносин, адже положення пункту Постанови №168 розділяє осіб, які приймають безпосередньо участь в бойових діях, від осіб, які не приймають таку участь безпосередньо розміром додаткової винагороди, яка підлягає нарахуванню та виплаті.

Також акцентує увагу, що представник ОСОБА_1 і не стверджував у позовній заяві, що він приймає безпосередню участь в бойових діях.

Додатково відмічає, що посилання представника відповідача на вчинення дій з метою розроблення шляхів та механізму здійснення виплат додаткової винагороди військовослужбовцям, що відряджені до ІНФОРМАЦІЯ_3 свідчить лише про вчинення дій, з метою правового врегулювання окресленого питання, однак не забезпечення нормативно-правового регулювання спірних правовідносин станом на час прийняття Постанови №168 та, з урахуванням подальших змін в останню законодавцем, не є підставою для позбавлення права ОСОБА_1 на отримання додаткової винагороди, передбаченої відповідною постановою.

Колегія суддів вважає за доцільне зауважити, що прогалини в законодавстві не можуть ставитися в провину громадянину (військовослужбовцю), а відсутність механізму реалізації закріпленого права громадянина (військовослужбовця) у нормативно-правовому акті, не може позбавляти його права як такого.

У той же час, колегія суддів вказує, що позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому додаткової винагороди, проте, як слідує зі змісту листа від 01.12.2022 №21.1-02/227/22 останнім фактично відмовлено у здійсненні відповідного нарахування та виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, вважає, що обраний спосіб захисту порушених прав позивача в цій частині є не вірним, а позовні вимоги в цій частині слід задовольнити шляхом визнання протиправною відмови ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, починаючи з 24.02.2022.

Наведене, у свою чергу має своїм наслідком наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача вчинити такі дії.

Між тим, колегіясуддів погоджується із висновком сулу першої інстанції та відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 виплачувати додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, оскільки такі вимоги спрямовані на майбутнє.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3) - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль