Справа № 200/3214/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року справа №200/3214/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року (повне судове рішення складено 01 серпня 2024 року) у справі № 200/3214/24 (суддя в І інстанції Шувалова Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн/місяць за період з 26 лютого 2022 року по 18 травня 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 (далі Постанова № 168);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн/місяць за період з 26 лютого 2022 року по 18 травня 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум, відповідно до Постанови № 168.

На обґрунтування позову зазначав, що з 26.02.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Маріуполь та в подальшому з 21.05.2022 по 08.02.2024 в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України. Відповідачем у вказаний період виплачено додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн, у виплаті 100 000 грн відмовлено, у зв`язку з відсутністю документів, передбачених абзацом третім пункту 3 Окремого доручення № 912/з/29, що підтверджують участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Протиправна, на думку позивача, відмова відповідача у виплаті додаткової винагороди, слугувала підставою для звернення до суду із цим позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн/місяць за період з 26 лютого 2022 року по 16 травня 2022 року відповідно до Постанови № 168.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн/місяць за період з 26 лютого 2022 року по 16 травня 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум, відповідно до Постанови № 168.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наголошує, що інформації про існування документів, передбачених абзацом третім пункту 3 Окремого доручення № 912/з/29, що підтверджують участь позивач у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період з 26.02.2022 по 16.05.2022 немає, а дії спрямовані на пошук (виявлення) таких документів не дали позитивних результатів, тому відсутні підстави для видання наказу про виплату додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000,00 грн із розрахунку за місяць за період із 26.02.2022 по 16.05.2022

Позивачу, у зв`язку із наведеним, виплата додаткової винагороди за цей період здійснювалась у розмірі 30 000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць. З 17.05.2022 по 07.02.2024 позивачу виплачена додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн за період перебування у полоні.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено згоду з рішенням місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_3 , орган, що видав № 1201, дата видачі 16.02.2024.

Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 № 39 позивача з 26.02.2022 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення.

Згідно з довідкою Служби Безпеки України від 14.02.2024 № 33/І-9-473д ОСОБА_1 в період з 21.05.2022 по 08.02.2024 перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України.

Як убачається з довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 29.03.2024 № 1553/3283, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , позивач з 26.02.2022 по 08.02.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Маріуполь.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 28.02.2024 № 672 захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2024 № 1553/89 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) 29.04.2022 ОСОБА_1 отримав травми під час безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 та перебування в полоні і не пов`язане з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення і не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. При отриманні травмування перебував у засобах індивідуального захисту (шолом, бронежилет).

Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2024 № 188/нагд про здійснення перерахунку військовослужбовцям, звільненим з полону, позивачу з 26.02.2022 по 31.12.2022 виплачено премію у розмірі 289%, з 01.01.2023 по 31.01.2023 у розмірі 306%, з 01.02.2023 по 07.02.2024 у розмірі 535%.

Згідно з Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2024 № 188/нагд про здійснення перерахунку військовослужбовцям, звільненим з полону, позивачу виплачено: додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн за період виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 26.02.2022 по 16.05.2022; додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн за період з 17.05.2022 по 07.02.2024.

Вказані виплати також підтверджуються відомостями про нараховане та виплачене грошове забезпечення позивача.

Будучи не згодним із ненарахуванням та невиплатою додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Положеннями частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з приписами частини третьої статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Воєнний стан в Україні триває по теперішній час.

28.04.2022 Кабінетом Міністрів України за № 168 прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

У первинній редакції вказаною постановою передбачалось: « 1. Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, … виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

5. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.».

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 № 400, яка застосовується з 24.02.2022 пункт 1 Постанови № 168 доповнено абзацами такого змісту: «Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Відповідач, заперечуючи право позивача на отримання збільшеної грошової винагороди за Постановою № 168, посилається на відсутність документів, необхідних для підтвердження безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Колегія суддів погоджується з місцевим судом, який не погодився з такою позицією відповідача.

Так, протягом спірного періоду пункт 1 Постанови 168 у якості підстави для виплати збільшеної додаткової винагороди передбачав, що військовослужбовець повинен брати безпосередню участь у бойових діях або забезпечувати здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Наявні у справі письмові докази свідчать, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

У якості формальної підстави для виплати цією ж Постановою визначено наказ командира.

Інших вимог у спірний період у Постанові № 168 не встановлено.

Слід звернути увагу, що у спірний період позивач перебував у м. Маріуполі, де брав безпосередню участь у бойових діях, пов`язаних із захистом Батьківщини.

При цьому, перелічені вище письмові докази свідчать, що під час участі у бойових діях у м. Маріуполь, а саме 29.04.2022, позивач отримав поранення.

Тому у спірний період виплата позивачу збільшеної грошової допомоги має здійснюватись, як військовослужбовцю, який брав безпосередню участь у бойових діях, перебуваючи в районі ведення бойових дій.

Факт безпосередньої участі позивача у бойових діях суд вважає доведеним, отже виплата такої винагороди має здійснюватись на підставі наказів командирів (начальників).

Варто звернути увагу, що формальною підставою для виплати збільшеної додаткової винагороди за Постановою № 168, є наказ безпосереднього командира (начальника), однак, саме військова частина НОМЕР_1 є відповідальною за правильність та повноту нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення і саме військова частина НОМЕР_1 мала вжити достатніх заходів щодо встановлення наявності підстав для нарахування та виплати позивачу збільшеної додаткової винагороди за Постановою № 168.

Матеріали справи не містять достатніх доказів звернення відповідача для з`ясування вказаного питання, отже саме військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність (як організації на грошовому забезпеченні якої перебував позивач) у питанні виплати позивачу належного грошового забезпечення.

Окружний суд правильно вказав, що позивач виконав свій військовий обов`язок, натомість відповідач не виконав обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу належним чином грошового забезпечення за спірний період.

Позивач не зобов`язаний самотужки вживати заходів щодо пошуку бойових наказів командира (начальника), його обов`язок полягав у їх виконанні, що, як свідчать матеріали справи, ним було виконано.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 74 КАС України).

Як вже було зазначено вище, згідно з довідкою від 29.03.2024 № 1553/3283, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , позивач з 26.02.2022 по 08.02.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Маріуполь.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що наданими документами підтверджено проходження позивачем служби та того, що характер її проходження підпадає під наведене у Постанові № 168 - «... беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів ...».

Враховуючи вище наведені висновки, суд вважає, що позивачу додаткова винагорода у період з 26.02.2022 по 16.05.2022, яка визначена постановою КМУ від 28.02.2022 року №168, мала виплачуватись у розмірі 100 000 грн.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі № 200/3214/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 26 вересня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук