Справа № 240/4093/24
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4093/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

26 вересня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати Рішення №000/21594/06-30-24-11 від 16.11.2023 року про застосування штрафу у розмірі 556,91 грн. та нарахування пенні в розмірі 11 390,00 грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що із 05.05.2010 року був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, а із 01.01.2012 року по 01.01.2015 року перебував на спрощеній системі оподаткування, але підприємницьку діяльність із 2014 року фактично не здійснював. На кінець 2014 року в кабінеті платника була відображена його заборгованість зі сплати єдиного внеску. Із 16.09.2020 року підприємницька діяльність Позивача припинена. На кінець 2019 року у Позивача була наявна заборгованість зі сплати єдиного податку в розмірі 18 120,56 грн. 05.08.2020 року до Позивача рішенням Відповідача застосовано штрафні санкції (штраф в розмірі 477,26 грн. та пеня в розмірі 10 540,38 грн.) за несвоєчасну сплату єдиного внеску. 06.12.2021 року до Позивача рішенням Відповідача застосовано штрафні санкції (штраф в розмірі 396,31 грн. та пеня в розмірі 10 744,36 грн.) за несвоєчасну сплату єдиного внеску. Як зазначено в позові, Позивач 10.01.2022 року повністю закриває заборгованість з єдиного внеску, нарахованих штрафних санкцій шляхом сплати 14 964,15 грн. і станом на 31.12.2022 року у кабінеті платника Позивача відображалась інформація про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску. Натомість Відповідач 16.11.2023 року приймає оскаржуване рішення, яким в черговий раз за один і той же період застосовує штрафні санкції (штраф в розмірі 556,91 грн. та пеня в розмірі 11 946,91 грн.) за несвоєчасну сплату єдиного внеску. Оскаржуване рішення Відповідача Позивач вважає протиправним, так як винесене за відсутності заборгованості зі сплати єдиного внеску. Крім того, Позивач з жовтня 2017 року є особою, якій призначено пенсію за інвалідністю, а тому Позивач звільнений зі сплати єдиного внеску.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано Рішення Головного управління ДПС у Житомирській області Державної податкової служби України № 000/21594/06-30-24-11 від 16.11.2023 року про застосування до ОСОБА_1 штрафу у розмірі 556,91 грн. та нарахування пенні в розмірі 11 390,00 грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Судові витрати ОСОБА_1 у вигляді судового збору в 1073,60 грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 із 05.05.2010 року був зареєстрований фізичною особою-підприємцем. Із 01.01.2012 року по 01.01.2015 року Позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, але підприємницьку діяльність з 2014 року фактично не здійснював, а з жовтня 2017 року Позивачу призначено пенсії по причині інвалідності.

Із 16.09.2020 року підприємницька діяльність Позивача припинена. Вказані обставини визнаються Позивачем та підтверджуються дослідженими судом обліковими даними з інформаційної системи "Податковий блок" (інтегрованої картки платника) та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI протягом вказаного періоду (із 05.05.2010 року по 16.09.2020 року) був платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Сторонами визнається право Відповідача на здійснення контролю за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску, та право Відповідача на винесення податкової вимоги про сплату боргу з єдиного внеску.

Судом встановлено, що Відповідачем 16.11.2023 року прийнято оскаржуване Рішення №000/21594/06-30-24-11 про застосування до Позивача штрафу у розмірі 556,91 грн. та нарахування пенні в розмірі 11 390,00 грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суть спору між сторонами зведена виключно до правомірності оскаржуваного Рішення №000/21594/06-30-24-11 від 16.11.2023 року. Фактично суть спору зведена до наявності у платника станом на день ухвалення цього Рішення недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні Відповідача № 000/21594/06-30-24-11 від 16.11.2023 року, підставою для застосування до Позивача штрафу в розмірі 556,91 грн. та нарахування пенні в розмірі 11 390,00 грн. є несвоєчасна сплата платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 23.04.2014 року по 10.01.2022 року. Підставою для прийняття такого рішення зазначені вимог ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, регулюються правовими нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року N 2464-VI (надалі - Закон N 2464-VI), що були чинні на день виникнення таких відносин.

За приписами частини 10 та частини 11 статті 25 Закону №2464-VI податковий орган наділений повноваженням на застосування до платника єдиного внеску відповідних штрафних санкцій та нарахування на суму недоїмки пені з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Як зазначено в пункті 2 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Разом з тим, всупереч вказаним вимогам статті 25 Закону №2464-VI в оскаржуваному Рішенні Відповідача відсутня інформація про розмір такої недоїмки зі сплати Позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відсутність такої інформації виключає можливість суду перевірити правомірність нарахування розмірів штрафу та пені.

Колегія судді вважає безпідставними доводи апелянта, що така недоїмка виникла в результаті нарахованого на протязі 2014-2018 років, але не сплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Такі доводи апелянта не узгоджуються із діями та іншими рішеннями податкового органу.

Так, згідно висновку податкового органу від 04.03.2021 року №74 станом на момент формування висновку заборгованість Позивача з єдиного внеску складала 29 707,27 грн. На підставі вказаного висновку рішенням Відповідача від 14.04.2021 року Позивачу було списано недоїмку в розмірі 19 456,64 грн. Після списання такої суми заборгованості недоїмка Позивача зі сплати єдиного внеску становила 10 350,57 грн. (29 707,27 грн. - 19 456,64 грн.).

Із 16.09.2020 року підприємницька діяльність Позивача припинена.

Як зазначено в долученому Позивачем до позову скріншоті із його електронного кабінету платника станом на 31.12.2021 року за платником рахувалася заборгованість з єдиного внеску на загальну суму 14 964,15 грн. (а.с.52).

Колегія суддів зазначає, що Позивач 10.01.2022 року сплатив заборгованість з єдиного внеску, нарахованих штрафних санкцій на загальну суму 14 964,15 грн. Вказані обставини також підтверджуються відомостями з електронного кабінету платника (а.с.52).

Разом з тим, станом на 10.01.2022 року згідно відомостей з електронного кабінету платника повторно відображається заборгованість з єдиного внеску на цю ж загальну суму 14964,15грн.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог пп.9-11.2 розділу VIIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VI протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за ці періоди підлягає списанню.

Вказана правова норма діяла до 01.08.2023 року, тобто до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" від 30 червня 2023 року № 3219-IX.

Тобто, навіть за умови наявності у Позивача недоїмки з єдиного внеску, Відповідач позбавлений права нараховувати пеню за період, який зазначений в пп.9-11.2 розділу VIIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VI.

Таким чином, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів щодо наявності у Позивача як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування заборгованості зі сплати такого єдиного внеску за період із 23.04.2014 року до 10.01.2022 року, розміру такої заборгованості, підстав її виникнення.

Всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів щодо спростування доводів платника про відсутність станом 10.01.2022 року жодної заборгованості зі сплати єдиного внеску в результаті списання 14.04.2021 року податковим органом недоїмки в розмірі 19 456,64 грн. та в результаті сплати Позивачем 10.01.2022 року недоїмки на загальну суму 14 964,15 грн.

Тобто, суду не надано доказів щодо наявності підстав для ухвалення Відповідачем оскаржуваного Рішення.

За приписами ст.25 Закону №2464-VI лише наявність несплати (неперерахування) або наявність несвоєчасної сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску є підставою для органу доходів і зборів нарахувати недоїмку та застосувати до такого платника штраф.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване Рішення Головного управління ДПС у Житомирській області Державної податкової служби України № 000/21594/06-30-24-11 від 16.11.2023 року про застосування до ОСОБА_1 штрафу у розмірі 556,91 грн. та нарахування пенні в розмірі 11 390,00 грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування винесене без врахування всіх обставин у справі, не на підставі вимог чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.