Справа № 380/10106/24
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 рокусправа № 380/10106/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

встановив:

ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ), у якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) надмірно виплачені кошти грошового забезпечення в розмірі 44 815 99 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що солдат строкової служби ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 10 серпня 2023 по 11 квітня 2024 року, відповідно до наказу по прикордонному загону від « 09» липня 2023 року № 395 - ОС «Про особовий склад» зарахований до списків частини та наказом по прикордонному загону від 11 квітня 2024 року № 292 - ОС «Про особовий склад» звільнений в запас Збройних Сил України. За період служби військовослужбовця, йому було надмірно виплачено грошові кошти, права на які він не набув, на загальну суму - 44 815,99 грн. Оскільки солдат строкової служби ОСОБА_1 відпрацював рапорт про надмірно виплачені кошти власноруч та підтверджує своїм підписом, що вказані грошові кошти підлягають поверненню до Державного бюджету.

Львівський окружний адміністративний суд 15.05.2024 на адресу відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління ДМС України у Львівській області направив запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 .

Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління ДМС України у Львівській області 12.06.2024 надав інформацію, згідно з якою ОСОБА_1 зареєстрований 11.11.2002 за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 08.07.2024 суддя відкрила спрощене позовне провадження в адміністративній справі, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

У зазначений в ухвалі строк відзив на позовну заяву не подав.

Неподання відповідачем у строк встановлений судом відзиву на позов кваліфікується судом відповідно до вимог ч. 4 ст. 159 КАС України як визнання позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Солдат строкової служби ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) у період з 10 серпня 2023 по 11 квітня 2024 року.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.04.2024 № 292-ОС звільнений у запас Збройних Сил України солдат строкової військової служби ОСОБА_1 (П-078676), водій санітар пересуваного рентгенівського кабінету відділу медичного забезпечення, без права носіння військової форми одягу.

За період служби військовослужбовця, йому було надмірно виплачено грошові кошти, на загальну суму 44 815 99 грн.

Позивач вказує, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , нарахування та виплата йому грошового забезпечення помилково здійснювалась як військовослужбовцю військової служби за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

Відповідно до довідки-розрахунку від 08.05.2024 № 272 за період з 06.07.2023 до 12.04.2024 сума надмірно нарахованого та виплаченого грошового забезпечення солдату строкової військової служби ОСОБА_1 склала 44 815,99 грн.

Вказане також підтверджується розрахунковими листами з серпня 2023 року по квітень 2023 року.

Відповідач в добровільному порядку кошти не повернув, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень Закону України "Про Збройні Сили України" - організаційно Збройні Сил України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Відповідно до вимог статті 13-1 Закону України "Про оплату праці", центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах трудових відносин, соціального захисту населення - розробляє та вносить у встановленому порядку пропозиції щодо визначення розміру мінімальної заробітної плати, робочого часу та часу відпочинку, умов оплати праці працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів відповідно до закону.

На час звернення до суду, виплату грошового забезпечення військовослужбовців регулює Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок).

Позивач вказує, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , нарахування та виплата йому грошового забезпечення помилково здійснювалась як військовослужбовцю військової служби за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тобто, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Слід зазначити, що помилки при нарахуванні та виплаті заробітної плати можуть виникати з різних причин: похибки в математичних розрахунках (арифметичні); неправильне застосування чинного законодавства (методологічні); неуважність (емоціональні); помилки при перерахуванні заробітної плати на рахунки працівників в банках (технічні) тощо.

Отже помилка - це ненавмисне перекручення даних щодо нарахованої та виплаченої працівникам заробітної плати в результаті арифметичних або логічних похибок.

Помилки при нарахуванні та виплаті заробітної плати слід відрізняти від шахрайства.

Під шахрайством розуміється, зокрема, умисне порушення однією чи кількома особами з керівництва чи службовців підприємства трудового законодавства, маніпуляцію з посадовими окладами і тарифними розцінками працівників, фальсифікацію первинних документів, регістрів звітності, умисну зміну записів в обліку, спотворення сенсу господарських операцій тощо.

Наслідки помилок при нарахуванні заробітної плати працівникам можуть наступними: заробітну плату нараховано у більшому розмірі, ніж передбачено трудовим договором і чинним законодавством; заробітну плату нараховано у меншому розмірі, ніж передбачено трудовим договором і чинним законодавством.

Аналогічно при виплаті заробітної плати також можуть бути помилки, що призведуть до наступних наслідків: працівникові виплатили заробітну плату, яка перевищує нараховану суму; працівникові виплатили заробітну плату, яка менше нарахованої суми.

Виправлення помилок, пов`язаних з нарахуванням заробітної плати, залежить від характеру помилки і виправляється шляхом донарахування або сторнування помилкових сум.

Водночас, помилки, внаслідок якої працівник отримав зарплату у більшому розмірі, умовно поділяють на дві групи: лічильні та не лічильні.

Статтею 127 Кодексу законів про працю України встановлені обмеження відрахувань із заробітної плати.

Так, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Отже, для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, керівник зобов`язаний видати наказ (розпорядження), але при одночасному дотриманні двох умов:

- не сплинув один місяць із дня виплати неправильно обчисленої суми;

- працівник не оспорює підстави та розміри відрахувань, тобто він згоден на таке відрахування або повернення коштів. Такий працівник ставить підпис на самому наказі (розпорядженні) або він пише заяву, в якій підтверджує свій намір повернути надміру виплачені кошти.

Суд звертає увагу позивача, що чинне законодавство не містить визначення поняття «лічильна помилка». Водночас згідно з п.п. 1 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо.

Крім того, помилки через збої у бухгалтерській програмі також відносять до рахункових. Тоді як помилки, не пов`язані з обчисленнями (тобто помилки, обумовлені неправильним застосуванням нормативно-правових актів, а також колективного договору), не вважаються лічильними.

Жодних доказів того, що командир військової частини НОМЕР_1 , бухгалтерський та кадрові відділи діяли під примусом візуючи та підписуючи відповідні накази про виплату грошового забезпечення відповідачу, матеріали справи не містять.

Водночас незнання відповідними посадовими особами, в тому числі особами кадрового і бухгалтерського забезпечення військової частини, вимог чинного законодавства в частині підстав та порядку нарахування грошових коштів, не свідчить про автоматичну недобросовісність відповідача.

При цьому суду не надано жодних належних та допустимих доказів, що свідчать про недобросовісність відповідача як і його обов`язку повідомляти про наявність чи відсутність у нього права на отримання тих чи інших виплат.

Суд зазначає, що посадові особи, які відповідальні за правильність нарахування та оформлення фінансових документів, враховуючи їх посадові інструкції і матеріальну відповідальність, зобов`язані були бути обізнаними та повідомити командира про наявність певних обмежень чи заборон.

Суд звертає увагу, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог.

Також при прийнятті рішення суд враховує правову позицію, що викладена Верховним Судом України в постановах від 02.07.2014 у справі 6-91цс14, від 22.01.2014 у справі 6-151цс13 та Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 у справі № 487/3380/16-а та від 03 березня 2020 року у справі №804/979/17, відповідно до якої правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо судового збору, то такий на підставі статті 139 КАС України покладається на позивача.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. У задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 30.09.2024.

Суддя Кедик М.В.