Справа № 320/19905/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2024 року м.Київ 320/19905/24

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії судді: головуючого судді Жукової Є.О., суддів Діски А.Б., Кочанової П.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКабінету Міністрів України
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16 лютого 2024 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України (відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України щодо схвалення та подання до Верховної Ради України проекту Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині установлення прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури;

- заборонити Кабінету Міністрів України схвалювати та подавати до Верховної Ради України проекти Закону України про Державний бюджет України в частині установлення прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, інших прожиткових мінімумів, не передбачених Законом України «Про прожитковий мінімум».

В обґрунтування вимог позивач зазначає, нормами Законів України «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів» установлено, розмір посадового окладу прокурора, судді встановлюється у певних розмірах прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Як вказує позивач, схвалення Кабінетом Міністрів України проекту Закону щодо встановлення розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури у розмірі меншому ніж розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб та направлення його до Верховної Ради України (зважаючи на те, що лише і сам Кабінет Міністрів України має повноваження щодо схвалення та направлення такого законопроекту до законодавчого органу) є порушенням прав певних категорій осіб, зокрема суддів, прокурорів, працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, що призводить до зменшення їх заробітної плати.

Як вказує позивач, він працює прокурором, отже, такі дії Кабінету Міністрів України порушують його права щодо отримання належної заробітної плати.

Позивач обґрунтовує протиправність дій Кабінету міністрів України наступним.

1) Інших прожиткових мінімумів, у тому числі прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для: визначення базового розміру посадового окладу судді; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, Законом України «Про прожитковий мінімум», а також іншими законами, у тому числі Бюджетним кодексом України, не передбачено, а їх включення Кабінетом Міністрів України до проекту Закону України про державний бюджет України є порушенням ст. 19 Конституції України, ст. ст. 37, 38, 40 Бюджетного Кодексу України.

2) В обґрунтуванні розрахунку вартісної величини прожиткового мінімуму та інших додатках, які направлено Кабміном до Верховної Ради України разом із проектом відсутнє будь-яке обґрунтування величини прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для: визначення базового розміру посадового окладу судді; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури.

3) Міністерство фінансів України (яке відповідно до вимог Бюджетного кодексу України здійснює підготовку проекту Закону України про державний бюджет України) у своїх листах викладає позицію, згідно якої на його думку «..законодавство не містить застережень щодо розширення переліку основних соціальних демографічних груп населення, стосовно яких окремо розраховується прожитковий мінімум..»

Як вказує позивач, на його запит Міністерство фінансів України не надало обґрунтування розрахунку вартісної величини прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для: визначення базового розміру посадового окладу судді; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, оскільки «статтею 38 Кодексу (Бюджетного) не передбачено створення окремого обґрунтування розрахунку вартісної величини прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для: визначення базового розміру посадового окладу судді; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури (листи Міністерства фінансів України № 08040-01-3/33838 від 06.12.2023,№ 08040-11/759-ЗПІ/649 від 15.11.2023).

На думку позивача, вказані висновки Міністерства фінансів України є суперечливими та протирічать один одному, оскільки ст. 38 Бюджетного кодексу взагалі не передбачено визначення прожиткового мінімуму за професійною ознакою, а й як наслідок і обґрунтування їх розрахунку.

4) Розроблення, схвалення та направлення Кабінетом Міністрів України проекту Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» до Верховної Ради України в якому визначені розміри прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури у розмірі меншому ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб без належного їх обґрунтування є порушенням ст. 24 Конституції України та антидискримінаційного законодавства.

5) Під час підготовки проекту Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» згідно Регламенту Кабінету Міністрів України буди допущені порушення вимог законодавства.

Позивач посилається на висновок Міністерства юстиції України за результатом правової експертизи проекту Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» проект Закону подано до Міністерства юстиції України для проведення правової експертизи із порушенням вимог п. 5 параграфу 33 глави 2 роділу 4, пункту 1 параграфу 70 глави 2 розділу 6 Регламенту Кабінету Міністрів України, відповідно до якого проект акту підлягає обов`язковому погодженню всіма заінтересованими органами, а також Мінекономіки та Мінцифри.

Крім того, згідно висновку відсутні дані щодо:

- відповідності проекту чинним міжнародним договорам України, стандартам Ради Європи у сфері демократії, верховенства права та прав людини, положенням Конвенції про захист прав людини і основоположним свобод з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

- відповідності проекту акту законам України/узгодження із законами України.

Поряд з вказаним, позивач зазначає, що згідно листа Міністерства юстиції України № 149675/ПІ-П-5744/7.3.1 від 15.11.2023 правову експертизу проекту Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» на 221 аркуші проведено за одну добу, оскільки указаний проект направлено 14.09.2023, а висновок надано 15.09.2023, що свідчить про формальний підхід до проведення правової експертизи та про неможливість її якісного проведення у такі терміни.

Схожі зауваження до проекту Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» надано НАЗК України, листом № 92-02/27630-23 від 21.11.2023 надано висновок, згідно якого процедура його погодження відбулася з порушенням вимог параграфу 37 Регламенту КМУ, оскільки проект не був погоджений з усіма заінтересованими органами, які передбачені Регламентом.

7) Незаконність дій Кабінету Міністрів України за вказаних вище обставин підтверджується і висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.11.2021 у справі 360/503/21.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2023 відкрито провадження у справі. Суд ухвалив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження колегією суддів під головуванням судді Жукової Є.О., призначити підготовче засідання.

В судовому засіданні 19 червня 2024 року колегія суддів порадившись на місці ухвалила закрити підготовче провадження у справи та перейти до судового розгляду справи по суті. В судовому засіданні учасниками справи заявлені клопотання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідач у своєму відзиві проти задоволення позовних вимог заперечує з наступних підстав.

При розробці проекту Державного бюджету та всіх його показників (зокрема і прожиткового мінімуму) Кабінетом Міністрів України та центральних органів виконавчої влади враховуються основні прогнозні макропоказники економічного і соціального розвитку України на плановий і наступні за плановим два бюджетні періоди та аналізу виконання бюджету у попередніх та поточному бюджетних періодах визначає загальний рівень доходів, видатків і кредитування бюджету (включаючи загальний обсяг державних капітальних вкладень на розроблення та реалізацію державних інвестиційних проектів) та оцінка обсягу фінансування бюджету для складання проекту Державного бюджету України та індикативних прогнозних показників Державного бюджету України на наступні за плановим два бюджетні періоди.

В той же час, відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Саме Верховна Рада України розглядає проект Закону України про Державний бюджет на відповідний рік та перевіряє його на відповідність Бюджетному кодексу та Основним напрямкам бюджетної політики на наступний бюджетний період та іншому законодавству України та затверджує прожитковий мінімум, виходячи із принципів викладених у статті 7 Кодексу:

- збалансованості (здійснення витрат бюджету мають відповідати обсягу надходжень бюджету на відповідний бюджетний період),

- обґрунтованості (бюджет формується на реалістичних макропоказниках економічного і соціального розвитку України та розрахунках надходжень бюджету і витрат бюджету, що здійснюються відповідно до затверджених методик та правил);

- ефективності та результативності (при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання послуг, гарантованих державою, Автономною Республікою Крим, місцевим самоврядуванням, при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів).

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 154 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» за результатами обговорення проекту закону Державний бюджет Верховна Рада може відхилити його за невідповідності Бюджетному кодексу та Основними напрямкам бюджетної політики на наступний бюджетний період, а також іншому законодавству України.

Кабінет Міністрів України встановив розміри прожиткового мінімуму на 2024 рік, які зазначені в проекті Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», зареєстрованому в Верховній Раді України за№ 10000 від 15.09.2023:

У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» затверджено прожитковий мінімум на 2024 рік.

Установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

- дітей віком до 6 років - 2563 гривні;

- дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень;

- працездатних осіб - 3028 гривень;

- працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні;

- працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - 2102 гривні;

- працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень;

- осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня.

Відповідач акцентує, що Верховною Радою України було затверджено Державний бюджет України на 2024 рік та прожитковий мінімум, проект якого був розроблений Урядом виходячи із наявних коштів у Державному бюджеті, принципів збалансованості, обґрунтованості та ефективності та з врахуванням прогнозних макропоказників економічного і соціального розвитку України на плановий і наступні за плановим два бюджетні періоди та аналізу виконання бюджету у попередніх та поточному бюджетних періодах.

При цьому, Верховна Рада України, фактом прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з запропонованим (встановленим) Урядом розмірами прожиткового мінімуму, визнала їх законність, обґрунтованість та надала їм обов`язкового характеру, що, в свою чергу, унеможливлює твердження про протиправність дій Уряду, оскільки результат таких дій, а саме: встановленні розміри прожиткового мінімуму на 2024 рік, набули силу закону.

Отже, на переконання відповідача, дії Кабінету Міністрів України щодо надання Верховної Ради України проекту Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» не є реалізацією Урядом своїх владних повноважень, та відносяться до участі Кабінету Міністрів України в законотворчому процесі.

Відповідач наголошує, розробляючи проект Державного бюджету України на 2024 рік, Кабінет Міністрів України при затверджені прожиткового мінімуму на 2024 рік виходив саме з фінансових можливостей держави та дотримання збалансованості Державного бюджету. Встановлення прожиткового мінімуму виходячи з фінансових можливостей держави відповідає конституційному принципу прагнення до збалансованості Державного бюджету.

Проект Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» поданий Кабінетом Міністрів України 15.09.2023 та зареєстрований в Верховній Раді України за № 10000.

Перелік матеріалів, що додаються Кабінетом Міністрів України до проекту закону про Державний бюджет України наведений у статті 38 Бюджетного кодексу України.

Між тим, статтею 38 Бюджетного кодексу України (в редакції станом на 15.09.2023) не передбачено створення окремого обґрунтування розрахунку вартісної величини прожиткового мінімуму, що застосовується для визначення посадового окладу судді, прокурора окружної прокуратури, працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів.

Водночас проект Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» містить пояснювальну записку до нього, в частині обґрунтувань розрахунку вартісної величини прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період відповідного року у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідач зазначає, дії Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту Закону України «Про Державний бюджет України на відповідний рік» та подання його на розгляд Верховної Ради України разом з встановленням вартісної величини прожиткового мінімуму на відповідні бюджетні періоди відповідного року у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення не є реалізацією Урядом своїх владних повноважень, та відносяться до участі Кабінету Міністрів України в законотворчому процесі, а саме до його першої стадії - вияву законодавчої ініціативи у формі підготовки законопроекту.

Враховуючи, що затвердження конкретних розмірів прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення та рівень забезпечення прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період, є виключною компетенцію Верховної Ради України, будь-які дії Уряду щодо встановлення (розрахунку) певного розміру прожиткового мінімуму без його затвердження Верховною Радою України законом про Державний бюджет на відповідний рік не породжує для позивача будь яких правових наслідків, та, відповідно, не порушують його прав.

Водночас, Конституцією України (ст.ст. 95, 96) та Бюджетним кодексом України (ст. 32) безпосередньо покладено обов`язок на Кабінет Міністрів України розроблення проекту закону про Державний бюджет України на наступний рік, де встановлюється розмір прожиткових мінімумів, та подання його до Верховної Ради України. Тобто такий обов`язок випливає безпосередньо з Конституції України та Бюджетного кодексу України та не може бути обмежений судовим рішенням. Невідповідність Закону України Про державний бюджет України на 2024 рік» положенням Конституції України може бути підставою для прийняття виключно Конституційним Судом України рішення щодо їх неконституційності.

У відповіді на відзив позивач вказує на хибність тверджень відповідача, викладених у відзиві, зокрема зазначає, що оцінка дій суб`єкта владних повноважень і можливість визнання їх протиправними, згідно ст. 124 Конституції України, ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, входить виключно до компетенції суду. Відповідач незаконно та протиправно затвердив у проекті Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» такі види прожиткових мінімумів, незалежно від того, чи надав би він обґрунтування їх вартісної величини, чи ненадавши їх.

Позивач акцентує, що він оскаржує саме дії Кабінету Міністрів України, а отже юрисдикція даного спору поширюється саме на адміністративний суд.

У запереченнях на відповідь на відзив, у противагу твердженням позивача, відповідач вказує, що позивачем як в позовній заяві так і в поданому запереченні на відзив не було зазначено, яким чином порушено його права та яким чином задоволення позову (заборона Кабінету Міністрів України схвалювати та подавати до Верховної Ради України проекти Закону України про Державний бюджет України в частині установлення прожиткового мінімуму працездатних осіб) призведе до поновлення його права, яке він вважає порушеним.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Після надання пояснень учасниками справи у відкритому судовому засіданні та дослідження матеріалів справи, протокольною ухвалою суду від 04.03.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, колегією суддів вирішено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно із наказом Офісу Генерального прокурора від 13.09.2022 №1554ц ОСОБА_1 працює на посаді прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та втримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора.

15 вересня 2023 року Кабінетом Міністрів України схвалено проект Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» та подано його до Верховної Ради України, текст законопроекту опубліковано на веб-сайті Верховної Ради України (https://itd.rada.gov.ua/billInfo/Bills/Card/42796)

Згідно із текстом законопроекту у статті 7 проекту зазначено: «..установити з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років: 2563 гривні,

дітей віком від б до 18 років: 3196 гривень

працездатних осіб: 3028 гривень,

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність 2361 гривня».

Позивач, вважаючи дії Кабінету Міністрів України щодо схвалення та подання до Верховної Ради України проекту Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині установлення прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури незаконними, дискримінаційними, протиправними та такими, що порушують права і свободи громадян, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

За приписами частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Згідно статті 75, пункту 1, пункту 6 статті 92 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

За приписами статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених цією Конституцією.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

У відповідності до пунктів 1-3, 6 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України: забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

В статті 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначені основні повноваження Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до абз 14 пункту 1 частини першої цієї статті Кабінет Міністрів України у сфері економіки, фінансів, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці: розробляє та схвалює Бюджетну декларацію, розробляє проекти законів про Державний бюджет України та про внесення змін до Державного бюджету України, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; приймає рішення про використання коштів резервного фонду Державного бюджету України.

Статтею 29 Закону встановлені повноваження Кабінету Міністрів України щодо розроблення та схвалення Бюджетної декларації, розроблення і забезпечення виконання державного бюджету:

Кабінет Міністрів України не пізніше 1 червня року, що передує плановому, розглядає та схвалює Бюджетну декларацію і у триденний строк подає її разом з фінансово-економічним обґрунтуванням до Верховної Ради України для розгляду за спеціальною процедурою, визначеною Регламентом Верховної Ради України.

Кабінет Міністрів України складає проект закону про Державний бюджет України, який ґрунтується на Бюджетній декларації з урахуванням рекомендацій Верховної Ради щодо бюджетної політики (якщо такі рекомендації схвалені відповідно до частини шостої статті 152 Регламенту Верховної Ради України), та подає його Верховній Раді України та Президенту України не пізніше 15 вересня року, що передує плановому. Розгляд та затвердження Державного бюджету України відбувається у Верховній Раді України за спеціальною процедурою, визначеною Регламентом Верховної Ради України.

Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Державного бюджету України. Річний звіт про виконання закону про Державний бюджет України подається Кабінетом Міністрів України Верховній Раді України, Президенту України та Рахунковій палаті не пізніше 1 квітня року, наступного за звітним. Розгляд у Верховній Раді України річного звіту про виконання закону про Державний бюджет України здійснюється за спеціальною процедурою, визначеною Регламентом Верховної Ради України.

Отже, пункт 6 частини 1 статті 116 Конституції України імперативно встановлює, що саме Кабінет Міністрів України розробляє проєкт закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання.

Судом встановлено, 15 вересня 2023 року Кабінетом міністрів України схвалено та подано до Верховної Ради України проєкт Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», у статті 7 вказаного проєкту установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років - 2563 гривні;

дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень;

працездатних осіб - 3028 гривень;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня.

Так, Закон України «Про прожитковий мінімум» (Закон № 966-XIV) відповідно до статті 46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Відповідно до статті 1 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років;

дітей віком від 6 до 18 років;

працездатних осіб;

осіб, які втратили працездатність.

До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Прожитковий мінімум, визначений для осіб, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому державному соціальному страхуванню, збільшується на суму обов`язкових платежів.

Згідно із статтею 4 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

Порядок проведення науково-громадської експертизи встановлюється на принципах соціального партнерства та затверджується Кабінетом Міністрів України.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

З системного аналізу викладених вище норм вбачається, визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його установлення та урахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України «Про прожитковий мінімум», відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли установленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону України «Про прожитковий мінімум» закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

Судді, працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, працівників податкових, митних органів та прокуратури до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен установлюватися окремо, не віднесені.

Як зазначено, розміри посадових окладів суддів, працівників прокуратури та інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, працівників податкових, митних органів встановлені спеціальними законами, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», Законом України «Про прокуратуру» тощо, та визначаються за загальним принципом із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Фактично у проєкті Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» Кабінет Міністрів України визначив соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен установлюватися окремо та змінив складову для визначення базового розміру посадових окладів, ввівши нові види прожиткового мінімуму, що суперечить як Закону України «Про прожитковий мінімум», так і спеціальним законам, що регулюють статус таких груп та розміри їх посадових окладів.

Суд наголошує, що відповідачем не заперечується факту того, що зміни до спеціальних законів, що регламентують розміри посадових окладів суддів, працівників прокуратури та інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, працівників податкових, митних органів, а також в Закон № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися.

У Рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-рп(II)/2020, до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Проєкт закону про Державний бюджет не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми, оскільки Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Також, суд враховує, що Кабінетом Міністрів України в процесі розгляду даної справи не надано будь яких належних та допустимих доказів, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, щодо доцільності впровадження таких розмірів прожиткового мінімуму в контексті обґрунтованого розрахунку вартісної величини такого прожиткового мінімуму, що застосовується для визначення посадового окладу судді, прокурора окружної прокуратури, працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів.

Посилання представника відповідача на те, що статтею 38 Бюджетного кодексу України не передбачено створення такого окремого обґрунтування розрахунку суд відхиляє, оскільки Бюджетним кодексом України і не передбачено введення нових груп населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен установлюватися окремо, ані ж ті, що встановлені у Законі України «Про прожитковий мінімум».

Суд акцентує, обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак таке обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких строків та відповідно до Конституції і законів України.

Отже, установлення Кабінетом Міністрів України в проєкті Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури суперечить Закону України «Про прожитковий мінімум».

В той же час в контексті завдань та повноважень суду в межах розгляду даного спору, суд враховує наступне.

Згідно з нормами ст. 96 Конституції України, Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період.

Порядок внесення, реєстрації, оформлення та розгляду законопроектів врегульовано розділом ІV «Законодавча процедура» Закону України 10 лютого 2010 року № 1861-VI «Про Регламент Верховної Ради України» з урахуванням особливостей розгляду законопроектів про внесення змін до Конституції України, установлених главою 26 розділу V «Розгляд Верховною Радою України питань за спеціальними процедурами» цього Закону.

У абзацах 3, 4 п. 2 мотивувальної частини Рішенні Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року №17-рп/2002 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень ст. 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважень Ради) зазначено, що ВРУ визначена в ст. 75 Конституції України парламентом і є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади, ВРУ є колегіальним органом, який складають чотириста п`ятдесят народних депутатів України. Повноваження Ради реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення ВРУ єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. ВРУ здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

Тож, саме Верховна Рада України розглядає проєкт Закону України про Державний бюджет на відповідний рік та перевіряє його на відповідність Бюджетному кодексу та основним напрямкам бюджетної політики на наступний бюджетний період та іншому законодавству України та затверджує прожитковий мінімум, виходячи із принципів викладених у ст. 7 БК України.

При цьому, будь які дії Уряду щодо встановлення чи зміни розміру прожиткового мінімуму в іншій формі, ніж підготовка відповідного законопроекту та передача його на розгляд Верховній Раді України в межах законодавчих процедур, не відповідає положенням Бюджетного Кодексу України.

Дії Кабінету Міністрів України щодо підготовки проекту закону про Державний бюджет України чи проекту закону про внесення змін до закону України про Державний бюджет разом з наданням Верховній Раді України у пояснювальній записці до цього законопроекту обґрунтувань розрахунку вартісної величини прожиткового мінімуму на відповідні бюджетні періоди відповідного року у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення, на переконання суду, не є реалізацією Кабінетом Міністрів України своїх владних повноважень, а відносяться саме до участі в законотворчому процесі, а тому такі дії/рішення Уряду відносяться до площини законодавчого процесу, вплив на який, приписами КАС України не передбачено.

Варто зазначити, за правилами частини другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є вирішення судом спорів з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому захист прав здійснюється у разі їх порушення, і звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v.Ukraine), заява №20390/07).

Відтак, при вирішенні спору суд, встановивши факт порушеного права особи, має прийняти рішення, яке поновить таке право. У разі ж неможливості поновлення порушеного права судовий захист не може відбутись як такий.

Проєкт Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», станом на час розгляду даної справи, є реалізованим шляхом прийняття Верховною Радою України Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Тобто, у межах даного спору щодо визнання дій Кабінету Міністрів України щодо схвалення та подання до Верховної Ради України проєкту Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині установлення прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, права позивача, які, за його твердженням, були порушені не можуть бути захищені в межах даного спору, оскільки вказаний законопроєкт набув статусу Закону.

Відповідно до частини першої статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Гарантування верховенства Конституції України як Основного Закону держави на всій території України згідно зі статтею 2 Закону України «Про Конституційний Суд України» є завданням Конституційного Суду України. Тому саме цей орган судової влади наділений повноваженнями вирішувати питання про конституційність, зокрема, законів та інших правових актів Верховної Ради України (пункт 1 частини першої статті 7 цього Закону).

Отже, рішення суду у даній справі не матиме впливу на правовідносини, які виникли до його ухвалення та матиме суто технічне, формальне значення, що суперечить завданням адміністративного судочинства та практиці Європейського суду з прав людини.

Також, враховуючи те, дії Кабінету Міністрів України щодо підготовки проекту закону про Державний бюджет України чи проекту закону про внесення змін до закону України про Державний бюджет разом з наданням Верховній Раді України не є реалізацією Кабінетом Міністрів України своїх владних повноважень, а відносяться саме до участі в законотворчому процесі, а тому, встановлення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на рівні прожиткового мінімуму для працездатних осіб у подальших роках відносяться до законодавчого процесу, вплив на який нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено, позовна вимога щодо заборони Кабінету Міністрів України схвалювати та подавати до Верховної Ради України проекти Закону України про Державний бюджет України в частині установлення прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, інших прожиткових мінімумів, не передбачених Законом України «Про прожитковий мінімум» також задоволенню не підлягає.

У контексті спірних правовідносин та прав, про порушення яких позивач заявив у даному спорі, належним способом захисту може бути застосування принципу «спеціальний закон скасовує дію загального закону» (Lex specialis derogate generali) у спорі щодо розміру нарахування та виплати посадового окладу за відповідний період.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих учасниками справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки права позивача, про порушення яких заявлено у позові, не можуть бути ефективно поновленні у межах предмету даного спору.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до норм ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судові витрати підлягають відшкодуванню стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, лише при задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255, 264 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий суддя Жукова Є.О.

Судді Діска А.Б.

Кочанова П.В.