Справа № 160/5466/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 160/5466/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Третього апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 в адміністративній справі №160/5466/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 30.03.2023 року за № 511 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , відповідно до п.Б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком за Списком № 2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , відповідно до п.Б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України 1-р/2020 від 23.01.2020 року, починаючи з 22.03.2023 року.

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при призначенні пенсії на на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , відповідно до п.Б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України 1-р/2020 від 23.01.2020 року, врахувати до страхового стажу періоди роботи, визначені трудовою книжкою серії НОМЕР_2 , від 22.01.1991 року та періоди навчання, визначені дипломами серії НОМЕР_3 від 28.02.1990 року, серії НОМЕР_4 від 29.06.1991 року.

Позовні вимоги у заявах по суті обґрунтовані тим, що відповідач протиправно не зарахував набутий позивачем стаж відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , від 22.01.1991 року та дипломів про навчання.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 в адміністративній справі №160/5466/24 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 30.03.2023 року за № 511 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , відповідно до п.Б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () при призначенні пенсії на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , відповідно до п.Б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України 1-р/2020 від 23.01.2020 року, врахувати до страхового стажу періоди роботи, визначені трудовою книжкою серії НОМЕР_2 , від 22.01.1991 року та періоди навчання, визначені дипломами серії НОМЕР_3 від 28.02.1990 року, серії НОМЕР_4 від 29.06.1991 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області () призначити пенсію за віком за Списком № 2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , відповідно до п.Б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України 1-р/2020 від 23.01.2020 року, починаючи з 22.03.2023 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 22.03.2024 року ОСОБА_1 звернулась до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 30.03.2023 року № 511 позивачу відмовлено у призначенні за віком. За результатами розгляду документів, доданих до заяви: періоди з трудової книжки серія НОМЕР_2 , від 22.01.1991, не підтверджено зміну прізвища з Великої на ОСОБА_2 , так як зазначене у свідоцтві про шлюб по батькові особи ( ОСОБА_3 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_4 ); періоди навчання з 01.09.1988 року по 28.02.1990 року та з 01.09.1990 року по 28.06.1991 року не зараховано, оскільки в дипломі наявні виправлення в прізвищі та по батькові особи, крім того не підтверджено зміну прізвища з Великої на ОСОБА_2 , так як зазначене у свідоцтві про шлюб по батькові особи ( ОСОБА_3 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_4 ).

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Переглядаючи копію трудової книжки позивача колегія суддів вбачає, що навпроти періодів його роботи наявні усі необхідні записи, які є належними та допустимими доказами підтвердження страхового стажу та пільгового стажу.

Також безпідставними вважає колегія суддів доводи відповідача щодо відсутності підстав для зарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача у зв`язку з наявністю у трудовій книжці певних недоліків (запис при зміні прізвища не містить посилань на відповідні документи), оскільки неналежне оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, на якому працював позивач, не може позбавити права на врахування його трудової діяльності при визначенні права на пенсію.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абз. 1 цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року.

Тож, зазначена норма передбачає зміст ідентичний п. "б" ст. 13 Закону № 1788-XII в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII щодо підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах.

За конституційним поданням народних депутатів України Закон № 213-VIII перевірявся на відповідність Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

Скаржник вказую в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції проігноровано, що станом на дату звернення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 2 позивачка досягла віку 51 року, враховуючи абз. 11 п. 2 ч. 2 ст.114 Закону 1058-IV необхідний вік для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 2 становить 55 років.

Одник, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Вказані норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин і явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України").

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, відповідно до яких у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Відтак, до спірних правовідносин застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області- залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 в адміністративній справі №160/5466/24- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов