Справа № 160/16380/24
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

23 вересня 2024 рокуСправа № 160/16380/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турова О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

24.06.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не виплати сум грошового забезпечення ОСОБА_1 , а саме: надбавки за вислугу років за період з 01.04.2022р. по 01.02.2023р.; зменшення розміру надбавки за особливості проходження військової служби за березень 2022 року, за липень-грудень 2022 року; не доплати додаткової грошової винагороди за безпосередню участь у бойових діях за період з січня 2023 року по березень 2023 року; не виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р., в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування у відпустці для лікуванні після тяжкого поранення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, а саме: надбавку за вислугу років за період з 01.04.2022р. по 01.02.2023р. у сумі 9292,50 грн. (дев`ять тисяч двісті дев`яносто дві гривні 50 коп.); надбавку за особливості проходження військової служби («премія захисникам») за березень 2022 року, за липень-грудень 2022 року у сумі: за березень 2022 року 41612,90грн. (сорок одна тисяча шістсот дванадцять гривень 90 коп.); за липень грудень 2022 року 500000 грн. (п`ятсот тисяч гривень); не доплачену додаткову грошову винагороду за безпосередню участь у бойових діях за січень 2023 року 67741,94грн.; за лютий 2023 року 54838,71грн.; за березень 2023 року 60714,29грн.; - додаткову винагороду за час перебування на лікуванні та у відпустці після тяжкого поранення у сумі 100000грн. (сто тисяч гривень).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позову - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду та доказів на підтвердження поважності цих причин.

28.08.2024 року від представника позивача на виконання вимог ухвали суду від 01.07.2024 року надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, в якій останній просить суд визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити йому пропущений строк на звернення до суду з цією позовною заявою, посилаючись на те, що первинно позовна заява з аналогічними позовними вимогами була подана до суду 05 червня 2024 року, проте ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.06.2024р. у справі №160/14619/24 ця позовна заява була повернута із роз`ясненням права на повторне звернення до суду, у зв`язку із чим 24.06.2024 року позовна заява була подана повторно. Також представником позивача зазначено, що позивач був призваний до лав ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_1 01.03.2022 року та проходить військову службу по теперішній час, при цьому існуючі обмеження та перешкоди, пов`язані з введенням на території України воєнного стану з 24.02.2022р., фактично унеможливили захист позивачем своїх права та своєчасне звернення до суду з цим позовом. Вказані обставини, на думку представника позивача, можуть свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та можуть бути підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України.

Відповідно до п.8 ст.171 КАС України питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою - шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Дослідивши надані позивачем документи на усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду, суд повторно наголошує, що згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому абз.1 ч.2 ст.122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас ч.3 ст.122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За змістом приписів п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, військова служба є різновидом служби публічної.

При цьому, як слідує з аналізу наведених вище приписів ст.122 КАС України, шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами, водночас, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Разом з тим, у зазначених вище положеннях частини п`ятої ст.122 КАС України відсутні норми, які б встановлювали строки звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Так, до 19 липня 2022 року частиною 1 статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, було встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом із цим, частиною 2 статті 233 КЗпП України, в редакції, чинній до 19 липня 2022 року, було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, до 19 липня 2022 року право на звернення до суду з позовом щодо нарахування та виплати (стягнення) належної заробітної плати не обмежувалось будь-яким строком.

Водночас, зважаючи на те, що у зазначених вище положеннях ст.122 КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці, та наявність таких норм у ч.2 ст.233 КЗпП України, в редакції, чинній до 19 липня 2022 року, до цієї дати (до 19.07.2022р.) до спорів осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, щодо нарахування і виплати (стягнення) належної їм заробітної плати застосовувалися саме норми ч.2 ст.233 КЗпП України, тобто звернення до суду з такими позовами не обмежувалося будь-яким строком.

Разом з тим, Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, статтю 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (частина 1 статті 233 КЗпП України).

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (частина 2 статті 233 КЗпП України)».

Отже, до 19 липня 2022 року Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, суд доходить висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічний висновок викладено у рішенні Верховного Суду від 06.04.2023р. у справі №260/3564/22, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023р.

Крім цього, у вказаному рішенні Верховний Суд також акцентував увагу на тому, що при розгляді справ за позовами щодо нарахування та виплати (стягнення) належної заробітної плати у відносинах публічної служби застосуванню підлягають не приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, якими встановлено місячний строк на звернення до суду з такими позовами, а положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосується строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, які, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відтак, починаючи з 19 липня 2022 року обмежено строк звернення до суду з позовами щодо виплати заробітної плати трьома місяцями з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, а якщо це стосується виплати заробітної плати та всіх інших сум, що належать працівникові при звільненні, звільненому працівникові трьома місяцями з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

При цьому пунктом 1 глави ХІХ "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з 12 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами), з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, в силу приписів пункту 1 глави ХІХ "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України строк на звернення до суду з позовами щодо нарахування та виплати (стягнення) належної заробітної плати, в тому числі й у відносинах публічної служби, був продовжений до завершення карантину, тобто до 30 червня 2023 року.

Відтак, після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З огляду на викладене, суд зазначає, що звернення до суду з позовними вимогами в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не виплати сум грошового забезпечення ОСОБА_1 , а саме: надбавки за вислугу років за період з 01.04.2022р. по 18 липня 2022 року; зменшення розміру надбавки за особливості проходження військової служби за березень 2022 року, за період з 01 липня по 18 липня 2022 року не обмежене жодним строком.

Проте, з позовними вимогами в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не виплати сум грошового забезпечення ОСОБА_1 , а саме: надбавки за вислугу років за період з 19.07.2022р. по 01.02.2023р.; зменшення розміру надбавки за особливості проходження військової служби за період з 19.07.2022р. по 31.07.2022р., за серпень-грудень 2022 року; не доплати додаткової грошової винагороди за безпосередню участь у бойових діях за період з січня 2023 року по березень 2023 року; не виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р., в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування у відпустці для лікуванні після тяжкого поранення з 15.08.2022р. по 23.08.2022р. позивач повинен був звернутись до суду до 01 жовтня 2023 року, тобто протягом трьох місяців після відміни карантину, оскільки позивач не міг і не повинен був знати про те, що 30 червня 2023 року такий карантин буде відмінений, у зв`язку з чим, відпадуть безумовні підстави для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України.

Водночас, з вказаною позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду лише 24.06.2024р., що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції суду, тобто з порушенням встановленого частиною 2 статті 233 КЗпП України трьохмісячного строку звернення до суду.

Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

При цьому згідно з частиною 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд зауважує, що законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Водночас дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №809/1087/17, від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18, від 26 лютого 2020 року у справі №826/14417/18.

Як зазначалося вище, позивачем пропущено встановлений ч.2 ст.233 КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом.

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача, як на поважну причину пропуску строку звернення до суду з цим позовом, на введення на території України воєнного стану, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України Про правовий режим воєнного стану в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

У постанові від 10.11.2022 року у справі № 990/115/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

Натомість, позивачем у вказаній заяві не наведено конкретних обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій, пов`язаних з введенням на території України воєнного стану, а також не надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема, не надано доказів того, що позивач станом на теперішній час продовжує проходити військову службу (натомість, згідно з інформацією, наведеною у позовній заяві, відповідно до наказу від 11.04.2023р. №236 позивач був виключений з особового складу Військової частини НОМЕР_1 ), а також не надано будь-яких інших доказів неможливості своєчасного звернення до суду з цим позовом саме через воєнний стан.

Посилання позивача на обставини попереднього звернення до суду з аналогічною позовною заявою 05.06.2024р. також не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки, як зазначалось вище, строк звернення до суду з позовними вимогами в частині щодо визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не виплати сум грошового забезпечення ОСОБА_1 , а саме: надбавки за вислугу років за період з 19.07.2022р. по 01.02.2023р.; зменшення розміру надбавки за особливості проходження військової служби за період з 19.07.2022р. по 31.07.2022р., за серпень-грудень 2022 року; не доплати додаткової грошової винагороди за безпосередню участь у бойових діях за період з січня 2023 року по березень 2023 року; не виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р., в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування у відпустці для лікуванні після тяжкого поранення з 15.08.2022р. по 23.08.2022р. сплинув 01 жовтня 2023 року, тобто набагато раніше первинного звернення позивача до суду (05.06.2024р.).

Таким чином, доводи, зазначені у заяві про поновлення строку звернення до суду з позовом у цій справі, не можуть свідчити про поважність причин пропуску такого строку, оскільки жодних перешкод щодо своєчасного з`ясування позивачем, що його право порушено, об`єктивно не існувало і позивачем це не спростовано, водночас, існування поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не доведено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

При вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду, суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (Постанова Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №521/21851/16-а).

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, що зумовили несвоєчасне звернення до суду із позовними вимогами в частині щодо визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не виплати сум грошового забезпечення ОСОБА_1 , а саме: надбавки за вислугу років за період з 19.07.2022р. по 01.02.2023р.; зменшення розміру надбавки за особливості проходження військової служби за період з 19.07.2022р. по 31.07.2022р., за серпень-грудень 2022 року; не доплати додаткової грошової винагороди за безпосередню участь у бойових діях за період з січня 2023 року по березень 2023 року; не виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р., в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування у відпустці для лікуванні після тяжкого поранення з 15.08.2022р. по 23.08.2022р., а тому не визнає поважними підстави для поновлення строку звернення до суду з цими позовними вимогами та відмовляє у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду з такими позовними вимогами.

В силу частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, вона повертається позивачеві та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не виплати сум грошового забезпечення ОСОБА_1 , а саме: надбавки за вислугу років за період з 19.07.2022р. по 01.02.2023р.; зменшення розміру надбавки за особливості проходження військової служби за період з 19.07.2022р. по 31.07.2022р., за серпень-грудень 2022 року; не доплати додаткової грошової винагороди за безпосередню участь у бойових діях за період з січня 2023 року по березень 2023 року; не виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р., в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування у відпустці для лікуванні після тяжкого поранення з 15.08.2022р. по 23.08.2022р., а також в частині щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, а саме: надбавку за вислугу років за період з 19.07.2022р. по 01.02.2023р.; надбавку за особливості проходження військової служби («премія захисникам») за період з 19.07.2022р. по 31.07.2022р., за серпень-грудень 2022 року; не доплачену додаткову грошову винагороду за безпосередню участь у бойових діях за січень 2023 року 67741,94грн.; за лютий 2023 року 54838,71грн.; за березень 2023 року 60714,29грн.; додаткову винагороду за час перебування на лікуванні та у відпустці після тяжкого поранення у сумі 100000грн. (сто тисяч гривень) з 15.08.2022р. по 23.08.2022р., слід повернути позивачеві.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.4 ст.169, ст.248 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не виплати сум грошового забезпечення ОСОБА_1 , а саме: надбавки за вислугу років за період з 19.07.2022р. по 01.02.2023р.; зменшення розміру надбавки за особливості проходження військової служби за період з 19.07.2022р. по 31.07.2022р., за серпень-грудень 2022 року; не доплати додаткової грошової винагороди за безпосередню участь у бойових діях за період з січня 2023 року по березень 2023 року; не виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р., в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування у відпустці для лікуванні після тяжкого поранення з 15.08.2022р. по 23.08.2022р., а також в частині щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, а саме: надбавку за вислугу років за період з 19.07.2022р. по 01.02.2023р.; надбавку за особливості проходження військової служби («премія захисникам») за період з 19.07.2022р. по 31.07.2022р., за серпень-грудень 2022 року; не доплачену додаткову грошову винагороду за безпосередню участь у бойових діях за січень 2023 року 67741,94грн.; за лютий 2023 року 54838,71грн.; за березень 2023 року 60714,29грн.; додаткову винагороду за час перебування на лікуванні та у відпустці після тяжкого поранення у сумі 100000грн. (сто тисяч гривень) з 15.08.2022р. по 23.08.2022р. - повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова