Справа № 280/8919/24
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ

27 вересня 2024 рокуСправа № 280/8919/24 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративним суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 166)

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

24.09.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Запорізькій області від 12.09.2024 № 374 про проведення службового розслідування;

зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області виплатити середню заробітну плату за час незаконного відсторонення від повноважень.

26.09.2024 до суду надійшла заява (вх. № 44848) ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Головного управління ДПС у Запорізькій області від 12.09.2024 № 374 про проведення службового розслідування до завершення розгляду справи № 280/8919/24 від 24.09.2024 судом та набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування заяви зазначено, що наказ Головного управління ДПС у Запорізькій області від 12.09.2024 № 374 про проведення службового розслідування прийнято в порушення ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 9, ст. 72 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», пунктів 2, 3 «Порядку проведення службового розслідування», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950. Також, порушено вимогу пункту 11 «Порядку проведення службового розслідування» внаслідок ненадання інформації про підстави проведення службового розслідування. Внаслідок недотримання зазначених норм права при прийнятті наказу про проведення службового розслідування порушено права позивача, визначені пунктами 1, 4 частини першої ст. 7 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» та ст. 43 Конституції України. Крім того, прийняття оскаржуваного наказу порушує права та інтереси неповнолітньої доньки позивача, яка знаходиться на його утриманні, оскільки неправомірне відсторонення від виконання повноважень на час розслідування призупиняє виплату заробітної плати. В даному випадку очевидними є ознаки протиправності прийняття наказу Головного управління ДПС у Запорізькій області від 12.09.2024 № 374 про проведення службового розслідування, оскільки: оскаржуваний наказ прийнято в порушення пунктів 2, 3 «Порядку проведення службового розслідування», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950, а саме відповідно п. 3 цього порядку його дія не поширюється на державних службовців, за обставин викладених в абзаці 2 п. 2 того ж порядку. Також, оскаржуваним наказом позивача відсторонено від здійснення повноважень на період проведення службового розслідування, тим самим грубо порушивши ст. 72 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», якою чітко визначено перелік випадків, при яких державний службовець підлягає відстороненню від виконання посадових обов`язків.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існують зазначені підстави, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За правилами частини другої статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.08.2022 у справі № 990/99/22, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який повинен згідно з приписами закону та за наявності безумовних фактичних підстав гарантувати виконання майбутнього рішення суду та/або ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

При цьому регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності вимогам, виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову) та співмірності (співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів). Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Факт прийняття відповідачем рішення, яке, на думку позивача, порушує його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що спірний наказ є очевидно протиправним, суд зазначає, що не вважає наведені у заяві обставини достатніми, безспірними та доведеними. Оцінити вказані підстави суд може під час розгляду справи.

Тобто, за наведеними позивачем підставами, правомірність наказу відповідача може бути перевірена тільки під час судового розгляду справи по суті.

Крім того, із заяви позивача не вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Покликання позивача на необхідність утримувати неповнолітню дитину не є тими обставинами, із якими стаття 150 КАС України пов`язує можливість вжиття заходів забезпечення позову.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 154 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко