Справа № 580/7183/24
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року справа № 580/7183/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши правилами спрощеного письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

22.07.2024 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі - позивач) подав у Черкаський окружний адміністративний суд позов до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі - відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду його рапортів від 06.04.2024 і від 09.05.2024 та не надання відповіді на них;

зобов`язання відповідача розглянути його рапорт від 09.05.2024 та звільнити з військової служби на підставі підп. «г» ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00грн.

Обґрунтовуючи зазначив, що проходить військову службу у відповідача. 06.04.2024 та 09.05.2024 звернувся рапортами та відповідним пакетом документів про звільнення з військової служби. Однак відповідач рапорти позивача не розглянув. Вважає, що така бездіяльність суперечить норма чинного законодавства.

29 липня 2024 року ухвалою суд прийняв позовну заяву до розгляду та вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

07.08.2024 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позову повністю. Обґрунтовуючи зазначив, що позивач не дотримався процедури подання відповідного рапорту про звільнення з військової служби, подавши рапорт через Генеральний штаб Збройних сил України. Оригінал рапорту та документів до нього не отримував. Вважає, що позивач несе відповідальність щодо обрання неналежного способу комунікацій для розгляду рапорту. Відсутні належні докази щодо вручення другого рапорту позивача від 09.05.2024. Тому відповідні позовні вимоги не підлягають задоволенню. Стверджує, що станом на 06.04.2024 позивач перебував у місці розташування свого військового підрозділу у Донецькій області. Тому не міг підписати рапорт від 06.04.2024 та відправити його із міста Черкаси, що свідчить про вчинення представником позивача кримінального правопорушення. Позивач на даний час незаконно знаходиться за межами військової частини. Тому будь-які дії щодо нього, зокрема, звільнення його з військової служби та розгляд його рапорту не можуть бути вчиненні відповідачем через незаконну відсутність позивача за місцем несення служби.

13.08.2024 від представниці позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Обґрунтовуючи зазначено, що позивач намагався подати рапорт про звільнення своєму безпосередньому командиру. Проте він в усній формі відмовився приймати будь-які документи. Тому позивач звернувся з письмовим рапортом до командира відповідача засобами поштового зв`язку через Генеральний штаб Збройних сил України. Другий рапорт позивача вручено уповноваженій особі за прізвищем ОСОБА_2 15.05.2024. Тому протилежні доводи відповідача не обґрунтовані. Позивач підтверджує особистий підпис на рапорті від 06.04.2024. Перебування позивача у списках особового складу, які самовільно залишили військову частину, не може бути підставою для не розгляду рапорту та не звільняє відповідача від обов`язку щодо надання відповіді на поданий рапорт у визначений законодавством строк та спосіб. Повідомлення про вчинення позивачем військового кримінального правопорушення подано після відкриття провадження у цій справі.

21.08.2024 від відповідача на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Обґрунтовуючи посилався на доводи, вказані у відзиві.

27.08.2024 від представниці позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення документів про понесені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 20000,00грн.

02.09.2024 від відповідача на адресу суду надійшла заява про винесення окремої ухвали у справі у зв`язку з наявністю у діях представниці позивача адвокатки Гармаш Н.М. ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.358, 3641 Кримінального кодексу України, та ознак порушення адвокатської етики і присяги. Обґрунтовуючи зазначив, що згідно з платіжною інструкцією №@2PL622891 платником та отримувачем грошових коштів щодо сплати правової допомоги є адвокат Гармаш Н.М.

02.09.2024 від відповідача на адресу суду надійшло заперечення на долучення доказів щодо понесених позивачем судових витрат. Обґрунтовуючи зазначив, що адвокатка подала суду завідомо недостовірний документ та намагається безпідставно стягнути з відповідача кошти в сумі 20000,00грн.

04.09.2024 від представниці позивача на адресу суду надійшло додаткове пояснення, в якому зазначила, що відповідач у процесуальних документах вдається до образливих особистісних характеристик щодо неї. Тому просила повернути заперечення на відповідь на відзив, заяву про винесення окремої ухвали, заперечення на долучення доказів, поданих відповідачем.

09.09.2024 від відповідача на адресу суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, що представниця позивача переобтяжує справу неналежними доказами у справі, які не спростовують його позицію, що рапорт про звільнення поданий позивачем не за процедурою та існують розумні підстави сумніватись у достовірності підпису на рапорті.

Усі подані документи суд долучив до матеріалів адміністративної справи.

Оскільки обґрунтовані заяви про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання суду не надходили, зважаючи на відсутність необхідності призначити в справі експертизу або викликати для допиту свідків, суд вирішив справу розглянути правилами спрощеного провадження без такого виклику (у письмовому провадженні) на підставі письмових доказів.

Оцінивши доводи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Позивач відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» призваний на військову службу.

Згідно з наказом від 04.04.2024 №100915/658А позивач зарахований в списки відповідача, що підтверджується військовим квитком позивача, копія якого додана до позовної заяви.

Позивач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , яке видане виконкомом Богодухівської сільської ради Чорнобаївського р-ну Черкаської обл.

13.03.2024 Комунальним некомерційним підприємством «Чорнобаївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Чорнобаївської селищної ради складений висновок №7 про дитину інваліда до 18 років та корінець медичного висновку № 7.

24.04.2024 висновком Лікарсько-консультативної комісії при КНП «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» №387 вирішено, що ОСОБА_4 , яка є дружиною позивача, за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

29.04.2024 Управлінням соціального захисту населення Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області на ім`я позивача видана довідка для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу №243-Ч, як дитині з інвалідністю.

Позивач та його дружина виховують та утримують сина ОСОБА_5 , 2016 року народження.

06.04.2024 позивач цінним листом з описом вкладення надіслав рапорт про звільнення з військової служби командиру Військової частини НОМЕР_1 через Генеральний штаб Збройних сил України з відповідними додатками - засвідченими копіями паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків, копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , копію корінця медичного висновку № 7 та копія довідки від 18.03.2024 №123. У ньому просив звільнити його з військової служби за сімейними обставинами відповідно до абз.1 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років. Відповідач отримав рапорт 10.04.2024 та залишений без реагування.

06.04.2024 позивач цінним листом з описом вкладення на поштові адреси Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних сил України та Оперативного командування військової частини НОМЕР_1 надіслав клопотання про встановлення контролю за звільненням з військової служби. Клопотання отримане адресатами 10.04.2024.

Відповіді на заяву на поштову адресу не надійшло. Тому 10.04.2024 адвокат Поліщук О.Ю. надіслав командиру військової частини НОМЕР_1 через Генеральний штаб Збройних сил України адвокатський запит щодо результатів розгляду рапорту позивача. На вказаний адвокатський запит відповідь не надходила. Того ж дня адвокат надіслав адвокатські запити Оперативному командуванню військової частини НОМЕР_1 , на адресу Генерального штабу Збройних сил України та до Міністерства оборони України щодо результатів розгляду рапорту позивача, перенаправлення рапорту позивача до командира військової частини НОМЕР_1 та щодо встановлення контролю за виконанням рапорту про звільнення з військової служби позивача. Адвокатські запити залишено без відповіді.

16.05.2024 вказаний вище адвокат надіслав повторні адвокатські запити командиру військової частини НОМЕР_1 , Оперативному командуванню військової частини НОМЕР_1 , Генеральному штабу Збройних сил України, Міністерству оборони України. Відповіді на повторні адвокатські запити адвокату не надходили.

У зв`язку з відсутністю відповіді від відповідача на рапорт, що поданий 06.04.2024, позивач 09.05.2024 повторно через Генеральний штаб Збройних сил України подав рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз.1 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років та додав засвідчені у встановленому законом порядку копії документів, що підтверджують виховання ним дитини-інваліда віком до 18 років. Вказаний рапорт отриманий гр. ОСОБА_2 15.05.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про поштове вручення.

Відповіді на вказаний рапорт позивач не отримав.

Відповідно до наказу відповідача від 07.07.2024 №199 позивач обліковується, як такий, що самовільно залишив військову частину та знятий з усіх видів забезпечення з 07.07.2024.

Відповідач надіслав лист від 24.07.2024 №6009 Територіальному управлінню ДБР у місті Краматорськ з повідомленням про вчинення позивачем військового кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 Кримінального кодексу України.

Не отримавши відповіді на рапорти, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст.2 Закону №2232-XII передбачені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Суд установив, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у відповідача та виявив небажання продовжувати військову службу, подавши рапорти про звільнення з військової служби на підставі абз.1 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до абз.1 підп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Суд установив, що згідно з п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема, під час дії воєнного стану у зв`язку з вихованням військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати.

Тобто, під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються за сімейними обставинами у т. ч. у зв`язку з вихованням військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати.

Позивач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_4 , яке видане виконкомом Богодухівської сільської ради Чорнобаївського р-ну Черкаської обл. 13.03.2024 Комунальним некомерційним підприємством «Чорнобаївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Чорнобаївської селищної ради складений висновок №7 про дитину інваліда до 18 років та корінець медичного висновку № 7. 24.04.2024 висновком Лікарсько-консультативної комісії при КНП «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» №387 вирішено, що ОСОБА_4 , яка є дружиною позивача, за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. 29.04.2024 Управлінням соціального захисту населення Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області на ім`я позивача видана довідка для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу №243-Ч, як дитині з інвалідністю. Також позивач та його дружина виховують та утримують сина ОСОБА_5 , 2016 року народження.Вказані документи позивач долучив до рапортів про звільнення з військової служби.

Згідно з ч.7 ст. 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.233 Розділу XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Згідно з абзацом першим п.234 Розділу XII Положення перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Відповідно до п.241 Розділу XII Положення військовослужбовці за наявності кількох підстав, передбачених пунктами "б", "в", "д" частини третьої, підпунктами "б", "в", "г" пункту 1, підпунктами "а", "б" пункту 2 частини четвертої, підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "к" пункту 1, підпунктами "а", "б", "в", "ґ" пункту 2, підпунктами "а", "б" пункту 3 частини п`ятої, підпунктами "а", "б", "в" пункту 1, підпунктами "а", "б", "г" пункту 2, підпунктами "а", "б" пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", для звільнення можуть обрати за бажанням одну з них. Військовослужбовці за наявності підстав, передбачених підпунктами "й" або "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільняються з військової служби не пізніше ніж протягом трьох місяців з дня подання рапорту на звільнення.

У наказах командирів (начальників) для військовослужбовців, які звільняються з військової служби, можуть бути застосовані такі види заохочення, як оголошення подяки, нагородження грамотою, цінним подарунком, грошовою премією, занесення прізвища військовослужбовця до Книги пошани військової частини.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Для військовослужбовців, звільнених у запас або у відставку, які позитивно характеризувалися під час проходження військової служби, організовуються урочисті проводи:

звільнених командирів (начальників) військових підрозділів, військових частин і з`єднань - із шикуванням особового складу;

інших звільнених військовослужбовців - на загальних зборах військової частини.

Отже, за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби на підставі вказаних вище норм законодавства та доданих до рапорту документів відповідач зобов`язаний видати наказ про звільнення з військової служби.

Відповідач не надав жодного доказу щодо прийнятого рішення (акту владно-розпорядчого характеру) за результатом розгляду рапортів позивача від 06.04.2024, який відповідач отримав, що ним не заперечується у відзиві, та від 09.05.2024, який отриманий гр.Шустенко 15.05.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про поштове вручення та який відповідач долучив до відзиву.

Лист відповідача від 14.05.2024 №3771 адресований представнику позивача адвокату Поліщуку О.Ю., в якому відповідач повідомив про те, що не отримував рапорт позивача про звільнення та що для цього йому необхідно подати командуванню військової частини, належним чином оформлений рапорт з усіма додатками, які підтверджують підставу звільнення, не відповідає вимогам до рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки має роз`яснювальний характер.

Відповідач не довів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом, оскільки не розглянув рапорти позивача та прийняв відповідного рішення за результатами їх розгляду.

Доводи відповідача про те, що позивач не дотримався процедури подання відповідного рапорту про звільнення з військової служби та подав рапорт через Генеральний штаб Збройних сил України, не враховані судом, оскільки вказані вище рапорти адресовані саме командиру Військової частини НОМЕР_1 через Генеральний штаб Збройних сил України, тобто, з дотриманням вимог п.233 Положення. Не підтверджені належними, достовірними та допустимими доказами доводи відповідача про те, що позивач не міг підписати рапорт від 06.04.2024 та відправити його із міста Черкаси, що свідчить про вчинення представником позивача кримінального правопорушення. Водночас ініціювання позивачем до суду вказаного позову свідчить про підтвердження підписання ним відповідного рапорту.

Доводи про перебування позивача у списках особового складу, які самовільно залишили військову частину, не може бути підставою для не розгляду рапорту та не звільняє відповідача від обов`язку щодо надання відповіді на поданий рапорт у визначений законодавством строк та спосіб по суті порушеного в ньому питання.

Належним і повним способом судового захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду його рапортів від 06.04.2024, від 09.05.2024 про звільнення з військової служби згідно з абз.1 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років та зобов`язання відповідача розглянути рапорт від 09.05.2024 прийняти в установленому порядку та строки обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду. Позовна вимога про зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, а саме про звільнення позивача на підставі вказаної вище норми Закону не підлягає задоволенню, оскільки такі повноваження відповідача є дискреційними та доведено порушення проведення ним процедури розгляду відповідних рапортів. До дати надання їм правової оцінки відповідачем та прийняття ним обґрунтованого рішення позовна вимога зобов`язати його звільнити позивача зі служби передчасна та не обґрунтована.

Отже, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у вказаних вище частинах.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд урахував.

Згідно з вимогами ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на відсутність доказів понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору, відсутні підстави для його розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Щодо професійної правничої допомоги адвоката.

У позовній заяві представниця позивача зазначила, що орієнтовний розмір судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, становить 20000,00грн. Докази понесення витрат на правничу допомогу будуть подані в судовому засіданні. У подальшому 27.08.2024 від представниці позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення документів про понесені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 20000,00грн. До нього додала договір від 11.07.2024 №12 про надання правничої допомоги (далі - Договір), який укладений між позивачем та адвокаткою Гармаш Н.М., додаткову угоду від 11.07.2024 до вказаного Договору, акт приймання-передачі виконаних робіт до Договору та додаткової угоди, згідно з яким вартість правової допомоги становить 20000,00грн, а також платіжну інструкцію від 16.08.2024 №@2PL622891, згідно з якою фактичним платником та отримувачем грошових коштів щодо сплати правової допомоги в сумі 20000,00грн вказано адвокатку Гармаш Н.М.

Належні, достовірні та допустимі докази сплати саме позивачем вказаної вище суми на рахунок зазначеної вище адвокатки відсутні. То ж заперечення відповідача щодо необґрунтованості таких витрат підтверджені.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.3 вказаної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою вказаної статті КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, компенсації за рахунок іншої сторони підлягає не будь-яка правова допомога, а саме професійна правнича, виконавцем якої є адвокат.

Відповідно до ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 висловлено правову позицію, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд врахував, що адміністративна справа розглядалася правилами спрощеного письмового провадження. Тобто, ознак складної не мала. Позовна заява підписана та подана через систему «Електронний суд» вказаною вище адвокаткою. Зміст позовної заяви свідчить, що її складено фахівцем в галузі права. Водночас суд установив, що у платіжній інструкції від 16.08.2024 №@2PL622891 фактичним платником та отримувачем грошових коштів щодо сплати правової допомоги в сумі 20000,00грн відповідно до вказаного вище Договору та додаткової угоди зазначено адвокатку Гармаш Н.М. Належні, достовірні та допустимі докази сплати саме позивачем вказаної вище суми на рахунок зазначеної вище адвокатки відсутні. У цьому контексті суд урахував відсутність будь-яких пояснень позивача та її представниці у позовній заяві та ін. заявах і клопотаннях з дати відкриття провадження у справі - 29.07.2024.

Враховуючи тривалість судового розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин ненадання позивачем доказів понесення саме ним таких витрат та наявність підстав для вирішення питання розподілу судових витрат під час вирішення позовних вимог, відповідно - про відсутність підстав для їх присудження з відповідача із-за відсутності належних, достовірних та допустимих доказів оплати послуг адвоката особисто позивачем. Водночас відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про винесення окремої ухвали у справі у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених ст. 249 КАС України.

Клопотання відповідача що винесення окремої ухвали щодо представниці позивача не обґрунтоване, оскільки відповідно до ч.1 ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Обставини порушення закону мають стосуватися саме предмету спору та таких умисних дій представниці позивача не встановлено.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 138-139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапортів ОСОБА_1 від 06.04.2024, від 09.05.2024 про звільнення з військової служби згідно з абз.1 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) від 09.05.2024 про звільнення з військової служби згідно з абз.1 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років та прийняти в установленому порядку та строки обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати щодо сплати судового збору за звернення з позовною заявою до адміністративного суду розподілу не підлягають. У задоволенні витрат на адвоката - відмовити.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 27.09.2024.