Справа № 440/4713/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року справа №440/4713/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів Геращенка І.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року по справі №440/4713/24 (суддя І інстанції Зінченка О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив :

- визнати протиправним рішення Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 зі служби на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану за сімейними обставинами, в зв`язку із тим що його рідний брат загинув під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

- скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2024р. щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 зі служби на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану за сімейними обставинами, в зв`язку із тим що його рідний брат загинув під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з тим, що його рідний брат загинув під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року позов задоволено. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з тим, що його рідний брат загинув під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки в межах справи №200/7043/23 позивач вже звертався до суду з тим самим предметом до того самого відповідача.

Відповідач також зазначає, що відсутні законні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі поданого рапорту. Судом не враховано, що відповідно до матеріалів службового розслідування та наказу командира в/ч НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 20.07.2022 №331 встановлено, що ОСОБА_2 вчинив самогубство шляхом пострілу в голову автоматичною чергою з автомату АК-74 №2031202.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №3158им від 01.07.2022р. причинами смерті стали вогнепальні кульові наскрізні поранення голови.

Сповіщення про загибель від 11.08.2023 року за № 02/1901 набагато пізніше ніж дата смерті ОСОБА_2 , у ньому не зазначена підстава його видачі, що в сукупності наводить на думку, що воно було видано помилково через неналежне виконання посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач, з посиланням на Інструкцію про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затв. наказом Міноборони України від 27.10.2021 р. № 332, зазначає, що поняття «під час проходження військової служби, пов`язаною з виконанням службових обов`язків військової служби» та «під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України» не є тотожними.

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 20.07.2022 №331 встановлено, що смерть ОСОБА_2 визнана такою, що сталась під час виконання обов`язків військової служби, проте з виконанням обов`язків військової служби не пов`язана.

Жодних доказів про те, що ОСОБА_2 загинув під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України позивачем не надано.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачем до суду першої інстанції було подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки, на його думку, позивач вже звертався з тим самим предметом позовних вимог та з тих самих підстав до Військової частини НОМЕР_1 в межах справи за №200/7043/23.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2024р. у задоволенні заяви було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд дійшов висновку про те, що позивачем у справі №200/7043/23 подано позов з іншим предметом позову та з інших підстав, ніж у справі №440/4713/24.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2024р. у справі №200/7043/23 (набрало законної сили відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024р.) адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від листопада 2023 року ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби за пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від листопада 2023 року ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби за пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти рішення по суті порушеного у рапорті питання, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Отже, предметом розгляду у справі №200/7043/23 було визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту позивача від листопада 2023 року про звільнення з військової служби за пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Під час розгляду справи №200/7043/23 судом встановлено, що в листопаді 2023 року позивачем подано рапорт, відповідно до якого він просив у ТВО командира автомобільної роти перевезення особового складу 2 загону спеціального призначення клопотання перед вищим командуванням про звільнення ОСОБА_1 , водія автомобільного відділення автомобільної роти перевезення особового складу 2 загону спеціального призначення з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок на військову службу якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Проте, докази розгляду відповідачем вказаного рапорту і прийняття ним вмотивованого рішення в матеріалах справи відсутні.

З огляду на наведене, судом було обов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від листопада 2023 року ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби за пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти рішення по суті порушеного у рапорті питанні.

В межах цієї справи, позивачем оскаржується рішення Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 зі служби на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану за сімейними обставинами, в зв`язку із тим що його рідний брат загинув під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Відтак, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем у справі №200/7043/23 подано позов з іншим предметом позову та з інших підстав, ніж у цій справі.

Щодо розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважається військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Рідний брат позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 31.05.2022 року був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 та направлений для проходження військової служби до 57 ОМПБР.

11.08.2023 року за № 02/1901 на адресу батьків позивача в с. Шахове Добропільського району Донецької області від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло сповіщення про загибель, в кому вказано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи вірним військові присязі у бою за нашу Батьківщину, виявивши стійкість і мужність загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 в районі населеного пункту Часів Яр.

Факт загибелі брата позивача також підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 3158 від 01.07.2022 року, довідкою про причини смерті, та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Факт родинних відносин із загиблим братом підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_4 , в якому в графі батьки зазначені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , та свідоцтвом про народження заповнене на ім`я загиблого брата позивача ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 в якому в графі батьки зазначені ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .

У вересні 2023 року позивач звертався із рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 щодо його звільнення з військової служби у зв`язку із тим, що його рідний брат загинув на війні, що дає право останньому бути звільненим на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Закону Про військовий обов`язок і військову службу звільнення через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

До рапорту ОСОБА_2 було додано належним чином нотаріально завірені копії документів, що підтверджують родинні відносини, та документи що підтверджуються факт загибелі брата позивача.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2023 № 10908, позивача повідомлено, що розглянувши рапорт щодо звільнення ОСОБА_5 з військової служби військова частина НОМЕР_1 дійшла висновку, що заявником було обрано невірний механізм звернення.

В листопаді 2023 року позивачем подано рапорт на звільнення відповідного зразка наданого командуванням військової частини НОМЕР_1 , що його рідний брат загинув на війні, що дає право останньому бути звільненим на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Закону Про військовий обов`язок і військову службу звільнення через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

До рапорту позивачем було додано належним чином нотаріально завірені копії документів, що підтверджують родинні відносини, та документи, що підтверджуються факт загибелі брата позивача.

Вказаний рапорт погоджено ТВО командира автомобільної роти перевезення особового складу 2 загону спеціального призначення, та командиром 2 загону спеціального призначення.

Військовою частиною НОМЕР_1 від 19.03.2024 за вих. № 5488 позивача повідомлено, що його рапорт щодо звільнення з військової служби на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із смертю брата (колишнього військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 ), відхилено юридичною службою Військової частини НОМЕР_1 за відсутністю підстав для звільнення та зазначено наступне:

Актом службового розслідування за фактом смерті брата позивача зафіксовано, що 29.06.2022 року близько 08:00 в тимчасовому розташуванні підрозділу НОМЕР_6 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_7 , який був розташований в АДРЕСА_1 , виявлено тіло стрільця санітара 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону старшого солдата ОСОБА_2 ..

Так, службовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_2 близько 08:30 не повернувся зі сніданку, військовослужбовці, які проживали разом із загиблим вирішили перевірити місце відпочинку ОСОБА_2 , оскільки вважали, що останній відпочиває. Підійшовши до місця відпочинку військовослужбовцями було виявлено тіло ОСОБА_2 , який вірогідно покінчив життя шляхом самогубства внаслідок пострілу в голову автоматичною чергою з автомату АК-74 №2031202. В результаті таких дій ОСОБА_2 помер на місці.

Лікарським свідоцтвом про смерть зазначено, що намір невизначено, смерть настала внаслідок пострілу з іншої та неуточненої вогнепальної зброї.

Положення тіла ОСОБА_2 , положення зброї та характер поранень свідчить про те, що військовослужбовець вчинив самогубство.

До того ж, встановлено, що смерть ОСОБА_2 сталась під час несення військової служби, проте з виконанням обов`язків військової служби не пов`язана.

Також, службовим розслідуванням не встановлено ознак злочинів, передбачених статтею 115 ККУ Умисне вбивство або статтею 120 ККУ Доведення до самогубства.

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 20.07.2022 №331 встановлено, що смерть ОСОБА_2 визнана такою, що сталась під час виконання обов`язків військової служби, проте з виконанням обов`язків військової служби не пов`язана.

З огляду на вищевикладене, юридична служба прийшла до висновку, що поняття «під час проходження військової служби, пов`язаною з виконанням службових обов`язків військової служби» та «під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України» не є змістовно тотожними.

Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів, що загибель ОСОБА_2 настала саме під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, або під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Відтак, законні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі поданого рапорту відсутні.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (…)

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно частини 4 статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008).

У відповідності до пункту 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: 2) під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і діє по теперішній час.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній у спірний період), під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Згідно Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), станом на 10 грудня 2022 року, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 15 грудня 2022 року № 297) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2022 року за №453/37789, 7) Часовоярська міська територіальна громада належала до територіальний громад, які розташовані в районні проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рідний брат позивача ОСОБА_2 , 31.05.2022 року був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 та направлений для проходження військової служби до 57 ОМПБР.

11.08.2023 року за № 02/1901 на адресу батьків позивача від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло сповіщення про загибель, в якому вказано, що ОСОБА_2 , будучи вірним військові присязі у бою за нашу Батьківщину, виявивши стійкість і мужність загинув 29.06.2022 року в районі населеного пункту Часів Яр.

Факт загибелі брата позивача також підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №3158 від 01.07.2022 року, довідкою про причини смерті, та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 3158 від 01.07.2022 року причини смерті ОСОБА_2 : а) множинні відкриті рани голови; б) вогнепальні кульові наскрізні поранення голови; г) ушкодження внаслідок пострілу з іншої та неуточненої вогнепальної зброї, намір не визначений. Знайдений в зоні військових дій.

Колегія суддів вважає, що наданими доказами підтверджується, що загибель ОСОБА_2 настала саме під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, що надає право позивачу на звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Відтак, судом першої інстанції правомірно задоволено позов.

Колегія суддів вважає, що норма підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу не містить в собі такого критерію як загибель під час виконання обов`язків військової служби, а тому доводи апеляційної скарги колегією суддів не прийнято до уваги.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року у справі №440/4713/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року у справі №440/4713/24 - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 26 вересня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 26 вересня 2024 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць