Справа № 120/1573/24
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 вересня 2024 р. Справа № 120/1573/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 звернулася її представниця до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представниця позивачки зазначила, що 11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою, у якій просила перевести її з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке рішенням від 16 жовтня 2023 року № 54 відмовило позивачці у переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

Зі змісту такого рішення слідує, що ОСОБА_1 на час подання заяви отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", яку поновлено з 02 червня 2023 року на виконання рішення суду. При цьому, розглянувши подані позивачкою документи, пенсійним органом до страхового стажу заявниці не зараховано період навчання з 01 вересня 1979 року по 30 червня 1983 року відповідно до диплому серії НОМЕР_1 від 30 серпня 1983 року, оскільки відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 ім`я зазначено як " ОСОБА_2 ", а в дипломі - " ОСОБА_2 ". Також відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01 серпня 1983 року пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивачки період її трудової діяльності з 21 серпня 1984 року по 12 вересня 1988 року, оскільки відсутній номер наказу в записі про прийняття, а в записі про звільнення мають місце виправлення.

Представниця позивачки вважає таке рішення пенсійного органу протиправним, у зв`язку із чим звернулася з цим позовом до суду щодо його скасування, а також зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу позивачки періоди її навчання з 01 вересня 1989 року по 30 червня 1983 року та роботи з 21 серпня 1984 року по 12 вересня 1988 року.

Ухвалою від 16 лютого 2024 року вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку із несплатою позивачкою судового збору.

На виконання вимог ухвали від 16 лютого 2024 року представницею позивачки подано до суду квитанцію до платіжної інструкції № 41 від 19 лютого 2024 року, якою підтверджується сплата судового збору в розмірі 968,96 гривень.

Ухвалою від 04 березня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.

26 березня 2024 року представником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа 01 березня 2021 року. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року у справі № 120/33/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вирішити питання про відновлення ОСОБА_1 виплату пенсії та прийняти рішення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду. На виконання зазначеного рішення суду позивачці поновлено виплату пенсії за вислугу років з 02 червня 2023 року.

Як зазначає представник цього відповідача далі, 11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перехід на інший вид пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення № 54 від 16 жовтня 2023 року про відмову в перерахунку пенсії. Зокрема у такому рішенні йдеться про те, що розмір пенсії позивачки обчислено при страховому стажі 30 років 09 місяців 20 днів, а загальний стаж після умовного перерахунку становить 25 років 05 місяців 22 дні. При цьому до страхового стажу позивачки неможливо зарахувати період навчання з 01 вересня 1979 року по 30 червня 1983 року, оскільки диплом серії НОМЕР_1 від 30 червня 1983 року містить розбіжності з паспортом серії НОМЕР_2 , що виданий Красноперекопським МРВ ГУ УМВС України в Криму 07 серпня 1999 року, а саме: ім`я в дипломі не відповідає імені в паспорті. Окрім того, до страхового стажу позивачки не зараховано період її трудової діяльності з 21 серпня 1984 року по 12 вересня 1988 року, оскільки відсутній номер наказу про прийняття на роботу, а в записі про звільнення мають місце виправлення.

За наведених обставин представник відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

28 березня 2024 року представником Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області подано відзив на позовну заяву. У такому представник цього відповідача також заперечує право ОСОБА_1 на переведення з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зокрема у такому відзиві йдеться по те, що страховий стаж позивачки після умовного перерахунку становить 25 років 05 місяців 22 дні, якого недостатньо для переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

За таких обставин представник Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

12 квітня 2024 року представницею позивачки подано до суду відповідь на відзив, проте судом така до уваги не береться, оскільки у справах, визначених частиною 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа 01 березня 2021 року, що підтверджується довідкою від 01 березня 2021 року № 529-.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року у справі № 120/33/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вирішити питання про відновлення ОСОБА_1 виплати пенсії та прийняти рішення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду.

На виконання зазначеного рішення суду позивачці поновлено виплату пенсії за вислугу років з 02 червня 2023 року.

11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про переведення з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, за результатами розгляду якої 16 жовтня 2023 року прийнято рішення № 54 про відмову в переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

Зі змісту рішення слідує, що розмір пенсії позивачки обчислено при страховому стажі 30 років 09 місяців 20 днів, а загальний стаж після умовного перерахунку становить 25 років 05 місяців 22 дні. При цьому до страхового стажу ОСОБА_1 неможливо зарахувати період навчання з 01 вересня 1979 року по 30 червня 1983 року, оскільки диплом містить розбіжності з паспортом серії НОМЕР_2 , що виданий Красноперекопським МРВ ГУ УМВС України в Криму 07 серпня 1999 року, а саме: ім`я в дипломі " ОСОБА_2 " не відповідає імені в паспорті " ОСОБА_2 ". Окрім того, до страхового стажу позивачки не зараховано період трудової діяльності позивачки з 21 серпня 1984 року по 12 вересня 1988 року відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 , оскільки відсутній номер наказу в записі про прийняття на роботу, а в записі про звільнення з роботи мають місце виправлення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що при розгляді заяви позивачки щодо переведення з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійним органом не зараховано до трудового (страхового) стажу позивачки період її навчання з 01 вересня 1979 року по 30 червня 1983 року, а також період роботи з 21 серпня 1984 року по 12 вересня 1988 року.

Підставами незарахування до трудового (страхового) стажу періоду роботи з 21 серпня 1984 року по 12 вересня 1988 року слугувала відсутність номеру наказу в записі про прийняття на роботу та виправлення в записі про звільнення з роботи.

Визначаючись із тим, чи такі дії пенсійного органу є обґрунтованими, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом норми містить і Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

На момент заповнення трудової книжки серії НОМЕР_3 (01 серпня 1983 року) чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Пунктом 1.1 Інструкції № 162 передбачалося, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз наведених положень Інструкції № 162 дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців, тому неналежне ведення таких не може позбавити працівника права на соціальний захист, зокрема й на отримання пенсійних виплат.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Отже, на момент внесення до трудової книжки позивачки записів про періоди її роботи з 21 серпня 1984 року по 12 вересня 1988 року обов`язок ведення трудових книжок покладався на адміністрацію підприємства, а тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його трудового стажу.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, тому не може впливати на його особисті права.

Відтак доводи пенсійного органу щодо незарахування до трудового стажу позивачки періоду її роботи з 21 серпня 1984 року по 12 вересня 1988 року з підстав відсутності номеру наказу в записі про прийняття на роботу та виправлення в записі про звільнення з роботи є безпідставними.

При цьому варто наголосити на тому, що трудова книжка позивачки містить всі необхідні записи про роботу ОСОБА_1 у спірні періоди, такі записи є належним доказом підтвердження страхового стажу позивачки.

Окрім того, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період навчання у Ровенському державному інституті культури з 01 вересня 1979 року по 30 червня 1983 року, оскільки в дипломі серії НОМЕР_1 ім`я позивачки зазначено як " ОСОБА_2 ", що не відповідає паспортним даним, відповідно до яких ім`я позивачки - " ОСОБА_2 ".

У період навчання позивачки в Ровенському державному інституті культури діяв Закон УРСР "Про народну освіту" від 01 жовтня 1974 року.

Відповідно до частини 1 статті 47 вказаного Закону для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві.

Згідно з частиною 1 статті 48 Закон УРСР "Про народну освіту" особам, які закінчили професійно-технічні навчальні заклади, присвоюється відповідна кваліфікація (розряд, клас, категорія) з професії і видається атестат встановленого зразка, а тим, хто добився особливих успіхів у навчанні при зразковій поведінці, - атестат з відзнакою.

Частиною 2 статті 48 цього Закону передбачалося, що особам, які закінчили середні професійно-технічні училища, видається диплом про присвоєння кваліфікації з професії і здобуття середньої освіти, а тим, хто особливо відзначився, - диплом з відзнакою.

Відповідно до пункту "д" частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

На підтвердження навчання в Ровенському державному інституті культури позивачкою разом із заявою про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком надано копію диплома серії НОМЕР_1 , яким підтверджується те, що ОСОБА_1 дійсно з 01 вересня 1979 року по 30 червня 1983 року навчалася у зазначеному вище інституті.

При цьому у наданому дипломі ім`я позивачки зазначено в родовому відмінку як " ОСОБА_2 ", водночас у паспорті громадянина України серії НОМЕР_4 ім`я позивачки значиться як " ОСОБА_2 ".

Наведене свідчить про те, що уповноваженою на те особою при заповненні диплому було допущено описку та невірно вказано ім`я позивачки " ОСОБА_2 " взамін вірного " ОСОБА_2 ".

Водночас, на переконання суду, беззаперечним є факт навчання саме ОСОБА_1 у Ровенському державному інституті культури в період з 01 вересня 1979 року по 30 червня 1983 року.

За таких обставин пенсійним органом безпідставно не зараховано до страхового стажу позивачки період її навчання у Ровенському державному інституті культури з 01 вересня 1979 року по 30 червня 1983 року.

З огляду на викладене вище суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 16 жовтня 2023 року № 54, яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Визначаючись із датою, з якої необхідно здійснити переведення позивачки з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, суд зважає на таке.

Статтею 45 Закону № 1058-IV врегульовано строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Як слідує із оскаржуваного рішення, розмір пенсії за вислугу років, виплату якої було поновлено з 02 червня 2023 року, обчислено із страхового стажу 30 років 09 місяців 20 днів.

Водночас при розгляді заяви позивачки про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком пенсійним органом встановлено, що після умовного перерахунку страховий стаж ОСОБА_1 склав 25 років 05 місяців 22 дні.

За змістом частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відтак необхідними умовами для набуття права позивачкою на переведення з одного виду пенсії на інший є вік особи (більше 60 років) та необхідний страховий стаж (не менше 30 років).

При цьому суд встановив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області протиправно не зараховано до страхового стажу позивачки як період її навчання з 01 вересня 1979 року по 30 червня 1983 року, так і період трудової діяльності з 21 серпня 1984 року по 12 вересня 1988 року.

За таких обставин суд вважає, що позивачка має право на переведення з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", адже вік ОСОБА_1 складає 62 роки, а страховий стаж - більше 30 років, а тому Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області слід зобов`язати перевести позивачку з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

При цьому в силу приписів частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV позивачку слід перевести з пенсії за вислугу років на пенсію за віком з 11 жовтня 2023 року, тобто з дня подання заяви про переведення з одного виду пенсії на інший.

Водночас відсутні підстави для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перевести позивачку з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, адже права ОСОБА_1 порушено саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, а тому саме цей пенсійний слід зобов`язати перевести позивачку з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, та докази, надані представницею позивачки, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмірі 968,96 гривень, що підтверджується квитанцією від 19 лютого 2024 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак з огляду на те, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмірі 968,96 гривень, а тому на користь позивача слід стягнути 484,48 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 968,96 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою.

А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 16 жовтня 2023 року № 54.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 11 жовтня 2023 року перевести ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 )

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13814885)

Рішення суду в повному обсязі складено 26.09.2024

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович