Справа № 520/17572/2020
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 р.Справа № 520/17572/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФТОТОВАР" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків, по справі № 520/17572/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФТОТОВАР"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРНАФТОТОВАР» (далі ТОВ «УКРНАФТОТОВАР», позивач) до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі ГУ ДПС у Харківській області, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 13 листопада 2020 року № , яким застосовано штраф у розмірі 500 000,00 грн за здійснення оптової торгівлі пальним без наявності ліцензії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 року в задоволені вимог адміністративного позову підприємству відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФТОТОВАР" задоволено.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року скасовано з прийняттям нового судового рішення про задоволення вимог адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФТОТОВАР".

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 13 листопада 2020 року № .

Постановою Верховного суду від 25.07.2024 касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області та Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФТОТОВАР" задоволено частково та скасовано постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року і додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 520/17572/2020, а справу №520/17572/2020 направлено на новий розгляд до Другого апеляційного адміністративного суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що одним із видів діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФТОТОВАР" згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (код КВЕД 46.71).

З метою здійснення вказаного виду діяльності, Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРНАФТОТОВАР" отримало в Державній фіскальній службі України ліцензію від 04.07.2019 №01141 на право оптової, за відсутності місць оптової торгівлі терміном дії з 04.07.2019 до 04.07.2024 (а.с. 32 т.1).

Під час проведення фактичної перевірки було встановлено, що ТОВ УКРНАФТОТОВАР внесло плату за ліцензію за період 04.07.2019 до 04.07.2020.

В судовому засіданні представниками позивача факт несплати ліценції не заперечував, доказів, що спростовують зазначені обставини та позивачем було сплачено черговий платіж за ліценцією від 04.07.2019 №01141 до суду першої інстанції позивачем не подано.

Згідно даних інформаційно - аналітичних систем органів ДПС, а саме: Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, встановлено, що дія ліцензії №01141 була призупинена у зв`язку з несвоєчасною сплатою чергового платежу за ліцензію, дата призупинення ліцензії - 06.07.2020.

Державною податковою службою України на адресу платника податків був направлений лист від 16.07.2020 №22684/6/99-00-09-02-01-06, яким було повідомлено про призупинення дії ліцензії у зв`язку з несплатою чергового платежу за ліцензію згідно з розпорядженням від 06.07.2020 № 538-р/л (а.с. 175-176 т.1).

Вказаний лист поштовою службою позивачу вручений не був та повернувся за зворотною адресою 29.07.2020 (а.с. 177-180 т.1).

Розпорядженням Державної податкової служби України від 01.09.2020 №770-р/л дію ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі, реєстраційний номер №01141 від 04.07.2019, анульовано (а.с. 36 т.1).

Державною податковою службою України на адресу платника податків був направлений лист з розпорядженням Державної податкової служби України від 01.09.2020 №770-р/л Про анулювання ліцензій, який був отриманий представником позивача 30.10.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.164-172 т.1).

Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України та з метою здійснення контролю за дотриманням вимог Закону №481/95-ВР у сфері обігу пального, посадовими особами Головного управління ДПС у Харківській області 24.09.2020 на підставі наказу від 04.09.2020 №2938 та направлень на перевірку від 04.09.2020 №840, №841 була проведена фактична перевірка ТОВ УКРНАФТОТОВАР з питань дотримання вимог діючого законодавства у сфері обігу пального, зняття його залишків, відбору проб і зразків в місці фактичного провадження діяльності у господарському об`єкті за адресою: вул. Надії, буд. 15-А, смт. Пісочин, Харківський район, Харківська область.

За наслідками фактичної перевірки ТОВ УКРНАФТОТОВАР складено акт від 25.09.2020 №1371/20-40-32-01-08/39461953, яким встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (а.с. 74 т.1).

Не погоджуючись з висновками Акту перевірки позивачем подано заперечення на акт перевірки від 05.11.2020 №б/н (вх. №56274/10 від 05.11.2020). Головне управління ДПС у Харківській області листом від 13.11.2020 №37488/10/20-40-09-01-17 повідомило позивача, що висновки акту перевірки від 25.09.2020 №1371/20-40-32-01-08/39461953 відповідають фактичним обставинам справи.

На підставі акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 13.11.2020 №, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 500000,00 грн за порушення вимог ч. 1 ст. 15 Закону №481/95-ВР.

Вважаючи протиправним податкове повідомлення-рішення від 13.11.2020 № ТОВ УКРНАФТОТОВАР звернулось з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що розпорядження від 06 липня 2020 року №538-р/л про призупинення дії ліцензії вважається врученим ТОВ "УКРНАФТОТОВАР" 29.07.2020, тобто, фактично реалізація палива здійснювалась без наявності діючої ліцензії, оскільки на час реалізації пального позивачем дія ліцензії була призупинена, а тому в цей час суб`єкт господарювання не має права здійснювати продаж пального.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом оскарження у справі є податкове повідомлення-рішення від 13 листопада 2020 року № , яким застосовано штраф у розмірі 500 000,00 грн за здійснення оптової торгівлі пальним без наявності ліцензії

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Стаття 19 Податкового кодексу України визначає, що контролюючі органи виконують функції щодо здійснення ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами та контроль за таким виробництвом.

Правові засади державної політики щодо регулювання оптової торгівлі пальним, забезпечення його високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництво та обігом алкогольних пального на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон № 481).

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України Закону №481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Зі змісту Наказу Головного управління ДПС у Харківській області №2938 від 04.09.2020 встановлено, що перевірка призначена на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 (здійснення функцій, визначених законодавством у сфері обігу пального), підпунктів 19-1.1.14, 19-1.1.16, 191-1.17 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України, частини 1 статті 16 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Відповідно до п.п. 19-1.1.14 ст. 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу - контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.

За змістом п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За визначенням, наведеним у пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 640/21536/19, фактична перевірка не може бути проведена податковим органом довільно. Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень визначених Податковим Кодексом.

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України, на виконання пункту 80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України).

Верховний Суд зокрема у постановах від 20 березня 2018 року у справі № 820/4766/17, від 22 травня 2018 року і 04 жовтня 2022 року у справі № 810/1394/16, від 05 листопада 2018 року у справі № 803/988/17, від 25 січня 2019 року у справі № 812/1112/16, від 10 квітня 2020 року у справі № 815/1978/18, від 12 серпня 2021 року у справі № 140/14625/20, від 05 липня 2023 року у справі №460/2663/22, від 26 липня 2023 року у справі № 280/4696/22, від 17 серпня 2023 року у справі № 160/15431/21, від 27 листопада 2023 року у справі № 420/11790/22 висловив позицію, згідно з якою підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить дві самостійні (автономні) підстави для проведення фактичної перевірки у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального: (1) отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, а також (2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у цій сфері. Тобто цей пункт передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо. Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Також Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 12 жовтня 2021 року у справі № 120/5729/20-а, від 12 жовтня 2021 року у справі № 120/5229/20-а, від 11 липня 2022 року у справі №120/5728/20-а, від 21 грудня 2022 року у справі №500/1331/21, від 05 липня 2023 року у справі №460/2663/22, від 17 серпня 2023 року у справі №160/15431/21, від 27 листопада 2023 року у справі № 420/11790/22 зазначав, що формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак, з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо змісту наказу про проведення перевірки. У разі встановлення в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки, кожна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі. Виконання такої вимоги забезпечує розуміння суб`єктом господарювання причин, що зумовили проведення перевірки, а також кола питань, які можуть бути її предметом, залежно від підстави проведення. У такій ситуації в разі виникнення спору щодо наявності дійсних підстав для проведення перевірки або обґрунтованості припущень щодо вчинення суб`єктом господарювання порушень суд має можливість перевірити ці питання під час розгляду адміністративної справи.

Правовий аналіз пункту 80.2 статті 80 ПК України свідчить про те, що здебільшого підстави, передбачені у відповідних підпунктах цієї норми, встановлюють лише єдину передумову для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків вимог законодавства у певній сфері, яка і є фактичною підставою для проведення перевірки.

Однак, підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України таких встановлює дві: (1) наявність та/або отримання певної інформації; (2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у відповідній сфері.

Саме тому цей підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України має істотну особливість у його застосуванні порівняно з іншими підпунктами цієї норми, яка і зумовлює висновок про те, що саме лише посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України у рішенні про проведення перевірки не є мінімально достатнім обсягом інформації, яка має відображатися у наказі відповідно до абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки.

Судова палата наголошує, що оскільки підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлює в одному підпункті статті дві самостійні (окремі) підстави для проведення перевірки, то у наказі про призначення перевірки контролюючий орган поряд з юридичною підставою у вигляді нумераційного позначення зобов`язаний відобразити конкретну з таких двох фактичних підстав, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки, або ж обидві, в обсязі, достатньому для ідентифікації однієї з двох (або обох в сукупності у разі їх наявності). Відображення такої фактичної підстави не обов`язково має бути сформульоване тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та змістовно відповідати правовій нормі.

Тобто, у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про «наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення» або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити. Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.

Саме такий обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу. У разі, якщо наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Як наслідок, такий наказ не можна вважати протиправним, оскільки його недоліки в розумінні статті 81 ПК України не є настільки значущими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав.

Вказана позиція викладена Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 травня 2024 року у справі №280/1431/23.

Колегія суддів звертає увагу, що у наказі №2938 від 04.09.2020 підстави для призначення перевірки сформульовані таким чином: «здійснення функцій, визначених законодавством у сфері обігу пального».

Крім того, в Наказі Головного управління ДПС у Харківській області №2938 від 04.09.2020 контролюючий орган посилається на підпункти 19-1.1.14, 19-1.1.16, 191-1.17 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України та частину 1 статті 16 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Відповідно до ст. 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема:

здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; (п.п. 19-1.1.14 ст. 19-1 ПК України)

здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; (п.п. 19-1.1.16 ст. 19-1 ПК України)

проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; (п.п. 19-1.1.17 ст. 19-1 ПК України)

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України Закону №481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Отже, підставою видання наказу від 04.09.2020 року №2938 «Про проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРНАФТОТОВАР» є здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (19-1.1.14, 19-1.1.16, 191-1.17 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України та ч. 1 ст. 16 Закону №481/95-ВР), про що зазначено в абзаці першому вказаного наказу.

Таким чином, наказ ГУ ДПС у Харківській області №2938 від 04.09.2020 оформлений з дотриманням вимог, встановлених ст. 81 ПК України.

Враховуючи зазначене, доводи апелянта, що з наказу неможливо ідентифікувати передбачену Податковим кодексом України підставу для призначення фактичної перевірки позивача, та чи дійсно в наявності у розпорядженні контролюючого органу була наявна інформація, яка може слугувати підставою для прийняття наказу про проведення фактичної перевірки, і чи саме ця інформація слугувала такою підставою є безпідстаними.

Між тим, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідачем порушено процедуру проведення перевірки, з огляду на результати перевірки та застосованого відповідачем виду перевірки у формі фактичної перевірки.

Так, за вимогами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

У відповідності до підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами)

Отже, виходячи з буквального аналізу змісту норми підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України проведення фактичної перевірки вимагає чіткого з`ясування місця безпосереднього провадження платником податків конкретного виду діяльності та фактичного проведення цієї перевірки у такому місці або ж за місцем розташування тих чи інших об`єктів, які використовуються господарюючим суб`єктом у його діяльності, яка охоплюється предметом фактичної перевірки. Особливість фактичних перевірок та їх відмінність від усіх інших перевірок, які проводяться податковими органами, полягає у тому, що при їх проведенні перевіряються не бухгалтерські документи, а правильність фактичних дій (фактичного стану речей) суб`єкта підприємницької діяльності. Тому, така перевірка проводиться не за місцем розташування платника податку (місцем розташування органу управління), а саме за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. (постанова Верховного Суду від 02 березня 2023 року у справі №380/13375/21).

Відтак, різновид перевірки визначений як фактична, обумовлює її проведення за місцем фактичного провадження платником податків своєї діяльності.

Зі змісту акту перевірки від 25.09.2020 №1371/20-40-32-01-08/39461953 встановлено, що контролюючим органом під час проведення перевірки, на підставі наданих документів та згідно даних АЕЗ «СЕА РПСЕ» (Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового) було встановлено факт реалізації оптових партій пального у період з 01.09.2020 по 24.09.2020 (у період відсутності ліцензії на право оптової торгівлі пальним).

Також, зазначено, що перевірка проводилась 24.09.2020 року.

Між тим, вказані обставини свідчать про те, що порушення були вчинені до початку проведення перевірки (24.09.2020), а також те, що контролюючий орган встановив порушення, досліджуючи інформацію, що надходила до моменту призначення та проведення перевірки до органів ДПС згідно даних з системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Відтак, порушення, наведені відповідачем в акті перевірки, фактично були встановлені не за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, що не узгоджується з положеннями підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України.

В той же час, відповідно до визначення, приведеного у підпункті 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що проведення фактичної перевірки у приміщенні контролюючого органу на підставі даних «СЕА РПСЕ» вважається камеральною перевіркою.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що відповідач, здійснюючи перевірку даних «СЕА РПСЕ» не за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, діяв з порушенням вимог статті 75 ПК України.

Таким чином, недотримання податковим органом норм податкового законодавства щодо проведення фактичної перевірки на виконання вимог статтей 75, 80 ПК України призводить до порушення контролюючим органом способу реалізації владних управлінських функцій та відсутності правових наслідків перевірки.

Посилання контролюючого органу на виявлені порушення, які зафіксовані актом перевірки, є безпідставними, оскільки відповідач не був наділений правом перевіряти дані «СЕА РПСЕ» період з 01.09.2020 по 24.09.2020 в межах фактичної перевірки, чим порушив вимоги підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, відтак акт перевірки є недопустимим доказом на підтвердження наявності складу порушень, покладених в основу прийняття податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 13.11.2020 №.

Так, доводи про неправомірність дій контролюючого органу (невиконання вимог норм ПК України щодо процедури проведення перевірки), можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень прийнятих за її наслідками.

Суд зобов`язаний в першу чергу надати оцінку підставам (доводам) щодо порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо призначення та проведення перевірки, у разі їх наявності, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень (податкових повідомлень рішень), прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Аналогічна позиція закріплена в постанова Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі № 120/5728/20-а та від 28 жовтня 2022 року у справі №600/1741/21-а.

Враховуючи приведене вище, встановивши наявність підстав для порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо призначення та проведення перевірки та визнавши їх такими, що тягнуть протиправність рішень (податкових повідомлень -рішень), колегія суддів не переходить до дослідження питання щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства, за результатами відповідної перевірки.

Щодо законності прийнятого податкового повідомлення-рішення від 13 листопада 2020 року № , колегія суддів вважає зазначити наступне.

Приймаючи податкове повідомлення-рішення від 13 листопада 2020 року № відповідач виходив з того, що позивач здійснював реалізацію оптових партій пального у період з 01.09.2020 по 24.09.2020 (у період відсутності ліцензії на право оптової торгівлі пальним).

Колегія суддів вважає вказані висновки безпідставними виходячи з наступного.

Правові засади державної політики щодо регулювання оптової торгівлі пальним, забезпечення його високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництво та обігом алкогольних пального на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон № 481).

Відповідно до статті 1 Закону №481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Порядок оптової торгівлі пальним урегульовано статтею 15 Закону № 481.

Статтею 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що оптова торгівля пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на оптову торгівлю.

Ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади.

Плата за ліцензії на право оптової торгівлі пальним справляється щорічно і зараховується до місцевих бюджетів згідно із законодавством.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону № 481 до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним без наявності ліцензії - 500000 гривень.

У розумінні статті 1 Закону № 481 анулювання ліцензії це позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії.

У свою чергу, призупинення ліцензії це тимчасове позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження зазначеної в ліцензії діяльності у разі несплати чергового платежу за ліцензію.

Отже, анулювання ліцензії та призупинення дії ліцензії є заходами впливу на суб`єкта господарювання, які різняться строком застосування, але є тотожними за своїми правовими наслідками у вигляді позбавлення суб`єкта господарювання права на провадження зазначеної у ліцензії діяльності.

Відповідно до статті 15 Закону № 481 дія ліцензії призупиняється у разі несвоєчасної сплати чергового платежу за ліцензію на підставі письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, на термін до сплати заборгованості.

Дія ліцензії вважається призупиненою з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) відповідного письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, а її дія поновлюється з моменту зарахування відповідного чергового платежу за ліцензію до бюджету.

Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі, зокрема: - несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 днів від моменту призупинення ліцензії.

Виходячи з указаних положень у їх системному зв`язку випливає, що словосполученням «без наявності ліцензії» у статті 17 Закону № 481 законодавець позначив обставини, за яких відбувається втрата юридичної сили виданою попередньо ліцензією: як постійна втрата юридичної сили за фактом ануляції чи закінчення строків дії, так і тимчасова за фактом процедури призупинення дії ліцензії.

Отже, суб`єкт господарювання, здійснюючи оптову торгівлю пальним у період призупинення дії відповідної ліцензії, уважається таким, що здійснює свою діяльність без наявності ліцензії, оскільки фактично у період призупинення ліцензія втрачає свою чинність, а тому платник податку у такий спосіб також вчиняє порушення, передбачене частиною другою статті 17 Закону № 481.

Водночас для правильної кваліфікації правопорушення, яке полягає у здійсненні оптової торгівлі пальним без наявності ліцензії, у випадку якщо таку ліцензію було анульовано або призупинено, необхідно обов`язково враховувати, що суб`єкт господарювання повинен бути обізнаним про ці обставини, адже логічним є те, що, не знаючи про позбавлення права на провадження певного виду діяльності, суб`єкт господарювання буде продовжувати її здійснення.

При цьому відповідно до положень статті 15 Закону № 481 ліцензія уважається призупиненою чи анульованою лише з моменту одержання суб`єктом господарювання письмового розпорядження про застосування таких заходів.

Разом з тим анулювання ліцензії є останнім заходом впливу на суб`єкта господарювання, який несвоєчасно сплачує черговий платіж за ліцензію до бюджету. Зазначеному заходу впливу передує процедура призупинення ліцензії, під час якої, як вже було зазначено вище, суб`єкт господарювання також не має права здійснювати відповідний вид діяльності

З матеріалів справи встановлено, що Державною податковою службою України на адресу ТОВ УКРНАФТОТОВАР(вул. Надії, буд. 15-А, смт. Пісочин, Харківський район, Харківська область) був направлений лист від 16.07.2020 №22684/6/99-00-09-02-01-06 про призупинення дії ліцензії у зв`язку з несплатою чергового платежу за ліцензію згідно з розпорядженням від 06.07.2020 № 538-р/л.

Вказане поштове відправлення повернулося до відповідача як невручене адресату без зазначення причини повернення, а також з відсутнім підписом та прізвищем працівника поштового зв`язку (а.с. 163 т.1).

Листом трекінг відстеження вказаного поштового відправлення з офіційного сайту Укрпошти за номером 664 зазначено, що «повернення за зворотною адресою: інші причини 29.07.2020 о 14:57:00» (а.с. 180 т.1).

Положеннями статті 42 ПК України закріплено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Згідно п. 42.5 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З положення наведених норм чинного законодавства вбачається, що надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків (за зареєстрованим місцем проживання) вважається врученим у тому числі і у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 640/14787/21.

Отже, зі змісту наведених норм убачається, що факт отримання суб`єктом господарювання розпорядження про призупинення чи анулювання ліцензії має важливе значення, оскільки з цією обставиною законодавство пов`язує момент втрати чинності (постійної чи тимчасової) відповідної ліцензії.

У свою чергу, у випадку неможливості вручення поштовою службою для визнання відповідного розпорядження врученим суб`єкту господарювання у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення, обов`язковому встановленню підлягають причини невручення, зазначені поштовою службою.

При цьому, згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є скасування штрафу за ведення діяльності без ліцензії, предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про те, що ліцензія уважалася такою, що є призупиненою.

Між тим, з копії конверту про повернення поштового повідомлення, яким позивачу надіслано лист від 16.07.2020 №22684/6/99-00-09-02-01-06 про призупинення дії ліцензії судом встановлено, що по ньому не зазначено причини невручення кореспонденції, у довідці ф.20, що приклеєно до конверту відсутні жодні позначки щодо причин повернення, а також відсутні підписи та прізвище відповідальної особи.

Таким чином, на вказаному конверті відсутні позначки, про причини його повернення, в тому числі, що поштову кореспонденцію неможливо вручити у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням позивача, його відмовою прийняти документ або з причин незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) позивача.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що лист від 16.07.2020 №22684/6/99-00-09-02-01-06 про призупинення дії ліцензії у зв`язку з несплатою чергового платежу за ліцензію згідно з розпорядженням від 06.07.2020 № 538-р/л був вручений платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення, оскільки відмітка про причини не вручення у наданій до суду копії конверту відсутні.

Щодо листа трекінг відстеження поштового відправлення з офіційного сайту Укрпошти за номером 664 в якому зазначено, що «повернення за зворотною адресою: інші причини 29.07.2020 о 14:57:00», колегія суддів зазначає, що в даному листі не зазначено, які це «інші причини», тобто не вручено з причин які залежали від позивача, чи з інших причин що не залежать від волі позивача.

Крім того, з листа ДПС від 16.07.2020 №22684/6/99-00-09-02-01-06 про призупинення дії ліцензії не вбачається, що разом з вказаним листом було направлено розпорядження про призупинення дії ліцензії від 06.07.2020 № 538-р/л.

Так, листом від 16.07.2020 №22684/6/99-00-09-02-01-06 контролюючий орган лише повідомляв про призупинення дії ліцензії у зв`язку з несплатою чергового платежу за ліцензію згідно з розпорядженням від 06.07.2020 № 538-р/л без посилання на направлення копії такого розпорядження.

Між тим, моментом призупинення дії ліцензії вважається саме момент одержання суб`єктом господарювання відповідного письмового розпорядження органу, який видав ліцензію у відповідності до ст. 15 Закону № 481.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що відповідач не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів одержання позивачем розпорядження Державно податкової служби України від 06.07.2020 року №538-р/л про призупинення дії ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової горгівлі, виданої ТОВ «УКРНАФТОТОВАР» (реєстраційний номер: 01141; дата ресстрації: 04.07.2019; термін дії: з 04.07.2019 до 04.07.2024).

Між тим, положеннями статті 15 Закону № 481, якими передбачено, що дія ліцензії вважається призупиненою з моменту одержання суб`єктом господарювання відповідного письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, а її дія поновлюється з моменту зарахування відповідного чергового платежу за ліцензію до бюджету.

Отже, зі змісту вказаного випливає, що позивачем не було одержано письмове розпорядження про призупинення ліцензії, а відповідач не надав доказів направлення копії вказаного розпорядження позивачу, а тому на час здійснення позивачем торгівлі пальним дія ліцензії не вважається призупиненою.

Крім того, розпорядження ДПС від 01.09.2020 №770-р/л «Про анулювання ліцензії» було направлено 01.10.2020 та отримано позивачем лише 30.10.2020 року.

Враховуючи вказане, у податкового органу були відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій за оптову торгівлю без наявності ліцензії.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) письмового розпорядження про її анулювання. (стаття 15 Закону № 481).

Отже, позивачу стало відомо про позбавлення його права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії саме 30.10.2020.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 13.11.2020 № винесено відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, а отже підлягає скасуванню.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 317 КАС України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Інші доводи сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції змінить або ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФТОТОВАР" при зверненні до суду першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 7500 грн. згідно платіжного доручення №2469 від 26 листопада 2020 року.

При зверненні до суду апеляційної позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 11250 грн., згідно платіжних доручені №2498 від 13 квітня 2021 року та №2344 від 29 квітня 2021 року.

Враховуючи вказане, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 18 750 грн (7500 +11250).

.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФТОТОВАР" задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 по справі № 520/17572/2020 скасувати.

Прийняти по справі нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФТОТОВАР" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 13 листопада 2020 року №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФТОТОВАР" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області судові витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 18 750 грн. (вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 27.09.2024 року