Справа № 320/3588/24
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року справа №320/3588/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

в с т а н о в и в:

до суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДПС у Київській області (ДПС, ГУ ДПС, податковий орган, контролюючий орган).

Просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-13433-1036 від 21.06.2023 на суму 17708,88 грн.

Ухвалою суду від 24.01.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Крім того, ухвалою від цієї ж дати задоволено заяву позивача про забезпечення позову; зупинено стягнення за виконавчим провадженням НОМЕР_2 від 22.01.2024, відкритим на підставі вимоги про сплату боргу, виданої Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області №Ф-13433-1036 від 21.06.2023 про стягнення заборгованості в розмірі 17708,88 грн. до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Ухвалами від 18.03.2024 та від 01.04.2024 у відповідача витребовувалися: зворотній бік інтегрованої картки платника на позивача з єдиного соціального внеску з повним описом графи «Опис операції» за весь наявний період його адміністрування; копії оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) із доказами направлення позивачу; письмові пояснення щодо підстав винесення зазначеної вище вимоги; витяг з Державного реєстру фізичних осіб щодо позивача (РНОКПП: НОМЕР_1) за період з 01.01.2023; докази направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.06.2023 №Ф-13433-1036 до органів ДВС та відкриття виконавчого провадження.

Оскаржуваної вимоги податковим органом до суду надано не було, як і доказів її направлення позивачу. У той же час, судом самостійно залучено до матеріалів справи примірник такої вимоги, що міститься у Автоматизованій системі виконавчих проваджень (а.с.248).

Ухвалою суду 18.07.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 11.09.2024 продовжено розгляд адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що є фізичною особою - підприємцем, яка здійснює незалежну професійну діяльність, до квітня 2019 року був зареєстрований фізичною особою-підприємцем і здійснював господарську діяльність на території Луганської області, яка на цей час є окупованою. У подальшому таку діяльність припинив у квітні 2019 року. Вказав, що після блокування банком карткового рахунку дізнався про існування оскаржуваної вимоги, яку не отримував. Наголошував, що з 2019 року регулярно отримує вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій і вимушений їх постійно оскаржувати. Звертав увагу на наявність судових рішень, які набрали законної сили, щодо частини із виставлених вимог, якими позовні вимоги задоволені. Вказав, що усі такі вимоги, як і оскаржувана, винесені за 2014 - 2019 роки, коли він, як підприємець, перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилась антитерористична операція, тому він звільнений від сплати єдиного внеску (недоїмки), а також від сплати штрафних і фінансових санкцій за такий період. Наголошував, що ним завжди своєчасно сплачувався єдиний внесок із моменту реєстрації ФОП, що здійснює незалежну професійну діяльність.

У відзиві ГУ ДПС просили відмовити у задоволенні позову. Вказали, що станом на 12.02.2019 згідно з інтегрованою карткою по єдиному внеску, переданою Старобільським управлінням ГУ ДПС у Луганській області, у ОСОБА_1 обліковувалася заборгованість у сумі 30749,44 грн. за період з 21.07.2014 по 21.01.2019. Зазначили, що вважають, що Закон №2464 не скасовує обов`язків платника єдиного внеску, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки та в повному обсязі; а при зміні місця перебування на податковому обліку на підконтрольних Україні території, платник повинен сплатити зобов`язання з єдиного внеску, які виникли раніше і обліковуються в інтегрованій картці як недоїмка.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 вказав на долучення до відзиву іншої вимоги, не тієї, яка є предметом оскарження. Пояснив, що ніколи не реєструвався та не переводився на облік у Старобільське управління ГУ ДФС як фізична особа-підприємець, а був з 19.07.2013 зареєстрований як фізична особа-підприємець у Стахановській ОДПІ ГУ Міндоходів в Луганській області, де здійснював підприємницьку діяльність і сплачував податки і збори. Зазначив, що припинив це робити з початком збройного конфлікту на території Луганської області та проведення антитерористичної операції; Стахановська ОДПІ теж з цього часу перестала працювати. Вказав, що до 04.02.2019 постійно проживав за місцем реєстрації у м. Стаханов (зараз Кадіївка), після чого змінив фактичне місце проживання на Київську область. Наголошував, що з моменту реєстрації фізичною особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, і єдиний внесок, і інші податки і збори сплачує вчасно і в повному розмірі.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є фізичною особою, яка займається незалежною професійною діяльністю, перебуває на податковому обліку у відповідача з 12.02.2019 (а.с.28) і є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Крім того, позивач був зареєстрований фізичною особа-підприємцем з 19.07.2013 (а.с.22-23). Припинив свою підприємницьку діяльність 17.04.2019, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.25).

Як видно зі свідоцтва платника єдиного податку позивач з 01.08.2013 по 12.02.2019 (а.с.24), як платник податків, перебував на обліку у Стахановській ОДПІ ГУ Міністерства доходів і зборів України в Луганській області, проживав у м. Стаханов (Кадіївка) Луганської області.

17.04.2019 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с.25).

З 12.02.2019 ОСОБА_1 є фізичною особою, що здійснює незалежну професійну діяльність. Тоді взято на облік за новим місцем проживання у Київській області (а.с.26-29).

Як вбачається з довідки від 04.02.2019 №3244-, ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с.21).

На час реєстрації ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем, яка здійснює незалежну професійну діяльність, згідно відомостей ГУДПС, за ним рахувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 30749,44 грн. за попередній період діяльності, що передував такій реєстрації (а.с.130).

У ході судового розгляду справи № 320/2449/19 у рішенні від 31.10.2019, яке набрало законної сили, судом встановлено, що грошові зобов`язання позивача зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 30749,44 грн., сплати яких вимагає податковий орган, до складу якого входить і сума, зазначена у оскаржуваній вимозі, складаються з таких сум:

- ІІ квартал 2014 року - 845,30 грн.;

- ІІІ квартал 2014 року - 1267,95 грн.;

- ІV квартал 2014 року - 1267,95 грн.;

- І квартал 2015 року - 1267,95 грн.;

- ІІ квартал 2015 року - 1267,95 грн.;

- ІІІ квартал 2015 року - 1323,47 грн.;

- ІV квартал 2015 року - 1434,51 грн.;

- І квартал 2016 року - 909,48 грн.;

- ІІ квартал 2016 року - 941,16 грн.;

- ІІІ квартал 2016 року - 957 грн.;

- ІV квартал 2016 року - 990 грн.;

- І квартал 2017 року - 2112 грн.;

- ІІ квартал 2017 року - 2112 грн.;

- ІІІ квартал 2017 року - 2112 грн.;

- ІV квартал 2017 року - 2112 грн.;

- І квартал 2018 року - 2457,18 грн.;

- ІІ квартал 2018 року - 2457,18 грн.;

- ІІІ квартал 2018 року - 2457,18 грн.;

- ІV квартал 2018 року - 2457,18 грн.

Тобто заборгованість позивача з єдиного внеску утворилась за період з 2014 року по лютий 2019 року.

Також з`ясовано, що позивач 13.05.2019 звернувся до Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області із заявою про звільнення від сплати єдиного внеску з 14.04.2014 по 17.04.2019 (а.с.30-35). Ця обставина, а також подання відповідної заяви протягом визначеного законодавством строку для її подання встановлені у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі №320/2449/19 (а.с.42-59), яке набрало законної сили.

Як видно з матеріалів справи, окрім оскаржуваної, ГУ ДПС позивачу виставлялися такі вимоги про сплату боргу:

- від 28.03.2019 №Ф-632133-54 на суму 30749,44 грн.;

- від 13.11.2020 №Ф-632133-54 на суму 27649,48 грн.;

- від 06.05.2021 №Ф-632133-54 на суму 26786,33 грн.;

- від 07.06.2021 №Ф-632133-54 на суму 26786,33 грн.;

- від 21.06.2023 №Ф-13433-1036 на суму 30710,88 грн.

Також приймалося і рішення від 14.12.2021 №26660/10-36-24-11 про нарахування штрафу і пені.

Вимоги від 28.03.2019 і від 07.06.2021 (а.с.42-59,73-88), визнані протиправними і скасовані судами рішеннями від 31.10.2019 у справі №320/2449/19 і від 25.04.2022 у справі №640/20271/21 (які набрали законної сили), судові розгляди стосовно інших - тривають (а.с.61-68,70-71,90-91,93).

Податковим органом визнано, що суми боргу у всіх таких вимогах, як і в оскаржуваній, стосувалися періоду перебування позивача фізичною особою-підприємцем протягом 2014-2019 років. Зазначено, що 21.02.2023 ОСОБА_1 до контролюючого органу подано відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2022 рік, згідно якого платником самостійно визначене грошове зобов`язання у розмірі 33459,43 грн. Вказали, що термін сплати - 10.05.2023, і з урахуванням існуючої станом на 04.05.2023 переплати у розмірі 2748,55 грн. сума заборгованості з єдиного внеску станом на 31.05.2023 склала 30710,88 (а.с.130). Також вказували про перебування позивача на обліку до початку 2019 року у Старобільському управлінні ГУ ДПС, у той же час належних доказів цього не надали. При цьому, із матеріалів справи вбачається, що до лютого 2019 року ОСОБА_1 проживав у м. Стаханов (Кадіївка), перебував на обліку у Стахановській ОДПІ.

Також, як видно з інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 , названа вище сума боргу з єдиного внеску, що утворився за період з 2014 року по лютий 2019 року, у такій картці коригувалась у зв`язку зі сплатою єдиного внеску за поточний період діяльності позивача як фізичної особи-підприємця, що здійснює незалежну професійну діяльність, після реєстрації таким платником з квітня 2019 року (а.с.144-189).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із такого.

За нормами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (Податковий кодекс, Кодекс, ПК України).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Закон №2464).

За визначенням у пункті 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У частині першій статті 4 Закону № 2464-VI з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, в тому числі й тих, які перебувають як на загальній системі оподаткування, так і на спрощеній, так і фізичних осіб-підприємців, які займаються незалежною професійною діяльністю.

За нормами частини восьмої статті 9 Закону України №2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (пункт 1 частини десятої статті 9 Закону № 2464).

Недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

За нормами пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску (пункт 1 частини другої статті 7 Закону №2464-VI).

За змістом до частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Закон № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності з 15.10.2014, визначає серед іншого тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII внесено зміни до Закону № 2464-VІ, а саме підпункт б) розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» було доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону з 13.03.2015 року) такого змісту:

« 9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

За визначенням у статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669 період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно абзацу 3 пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669 перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» від 30.10.2014 №1053-р та «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02.12.2015 № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, зокрема, віднесено м. Кадіївка.

Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» від 12.05.2016 №1351-VIII перейменовано місто Стаханов на місто Кадіївка.

Суд вважає за необхідне зазначити і наступне.

З 13.02.2020 року набрав чинності Закон України від 14.01.2020 року № 440-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», яким пункт 9-4 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» виключено.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто платники єдиного внеску, які перебували на обліку в органі доходів і зборів, що розташований на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, та здійснювали свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, період проведення якої тривав, на період з 14.04.2014 року по 12.02.2020 року включно (період дії пункту 9-4 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування») були звільнені від сплати сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, і відповідальність, штрафні та фінансові санкції, що передбачені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за невиконання обов`язків платника єдиного внеску, у вказаний період до них не застосовувалася.

За правилами частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

За положеннями частини четвертої цієї ж статті обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За результатом з`ясованих у справі обставин і аналізу наведених норм права, суд приходить до таких висновків.

Сума боргу зі сплати єдиного внеску, що підтверджується викладеними у відзиві поясненнями, виникла у позивача за період з 21.07.2014 по 21.01.2019, тобто за час перебування на обліку як фізична особа-підприємець на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція.

Податковий орган, при цьому, дотримується точки зору, що положення пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 не скасовують обов`язків зі сплати єдиного внеску, а дає право не виконувати їх на відповідний період і про необхідність сплатити недоїмку, яка утворилася, за відповідний період - у подальшому.

У той же час, ОСОБА_1 у межах спірних відносин є суб`єктом, до якого застосовуються положення пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, які були чинними на час виникнення спірних відносин і протягом періоду, за який у оскаржуваній вимозі визначено суму боргу з єдиного внеску. При цьому, норми названого пункту передбачали, зокрема, звільнення від обов`язку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску до закінчення антитерористичної операції (військового стану, надзвичайного стану), без жодної умови сплати у майбутньому.

Також, як встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили, ОСОБА_1 заяву про звільнення від обов`язків платника єдиного внеску подав своєчасно, що, у свою чергу, свідчить про дотримання позивачем необхідних умов для звільнення від обов`язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, розпочатої відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 № 405/2014.

Оскільки спірна сума боргу з єдиного внеску, відображена у оскаржуваній вимозі, виникла за період, коли позивач був звільнений від виконання обов`язку платника єдиного внеску, що, окрім матеріалів справи, підтверджується і обставинами, встановленими судами у ході розгляду справ №320/2449/19 у рішенні від 31.10.2019 і №640/20271/21 у рішенні від 25.04.2022, які набрали законної сили, то у відповідача були відсутні підстави для нарахування відповідної суми боргу і винесення оскаржуваної вимоги.

У той же час, доводи ГУ ДПС про необхідність сплати недоїмки з єдиного внеску у зв`язку з перереєстрацією позивача на підконтрольній території України суд відхиляє, як такі, що не знайшли свого підтвердження і не узгоджуються з нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Отже оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Також суд звертає увагу, що відповідач не виконав у межах цієї справи обов`язку по доказуванню правомірності винесення оскаржуваної вимоги.

За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої цієї ж статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У цьому випадку оскаржувана вимога не відповідає перерахованим вимогам.

Із урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За змістом частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з квитанцій від 23.01.2024 позивачем сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн. (за розгляд позовних вимог) та 908,40 грн. (за розгляд заяви про забезпечення позову), що разом складає 2119,60 грн. Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 2119,60 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-13433-1036 від 21.06.2023 на суму 17708,88 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 2119,60 грн. (дві тисячі сто дев`ятнадцять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП: 44096797; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 5, корпус «А»).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.