Справа № 560/7801/24
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/7801/24
РІШЕННЯ

іменем України

27 вересня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення від 22.03.2024 №UA401000/2024/000082/2, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2024/000362 від 22.03.2024.

В обґрунтування позову зазначає, що позивачем до митного оформлення було подано електронну митну декларацію №24UA07U1 від 22.03.2024 щодо ввезеного на територію України транспортного засобу, а також ряд інших документів, які підтверджували числові значення складових митної вартості товару. За результатами перевірки митним органом було прийняте спірне рішення №UA401000/2024/000082/2 від 22.03.2024 про коригування митної вартості товарів та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів від 22.03.2024 №UA401020/2024/000362. Підставою прийняття рішення зазначалось неподання декларантом документів, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Позивач вважає, що митному органу були надані усі необхідні документи, що дозволяли визначити та перевірити усі відомості щодо митної вартості, зважаючи на що прийняті відповідачем акти вважає необґрунтованими.

Відповідач подав відзив, у якому у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що митний орган діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Митним кодексом України та чинним законодавством України. Зазначає, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо правильності декларування митної вартості товару, який ввозився позивачем, зважаючи на що останньому було запропоновано надати додаткові документи, які б усували виявлені розбіжності і сумніви. Оскільки цього зроблено не було, відповідач вважає, що рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови є правомірними і обґрунтованими.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 54 Митного кодексу України (далі - МКУ) контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів ( ст. 246 МКУ).

Міжнародні правила митної оцінки товарів визначені в багатосторонній Угоді про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994, до якої приєдналась Україна. Відповідно до статті 1 МКУ якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.

Статтею VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю визначено, що оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару, і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. Під "дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Частиною 2 статті VII Генеральної угоди визначено, що:

a) Оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості,

b) Під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або і) з порівнюваними кількостями, або і) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту,

c) Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту Ь) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 52 МКУ декларанта або уповноважену ним особу, які заявляють митну вартість товару, зобов`язано в тому числі подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 2 статті 53 МКУ передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У випадку якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

У випадку застосування першого (основного) методу визначення митної вартості, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Відповідно до частини 10 статті 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності.

Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Відповідно до ч. 2 статті 58 МКУ метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Стаття 64 МКУ передбачає, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Згідно з частиною 6 ст. 54 МКУ митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

Статтею 54 МКУ передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених МКУ, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених МКУ, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

Глава 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України № 476 від 01.07.2021 (далі - Методичні рекомендації №476) передбачає, що робота посадових осіб з аналізу, виявлення та оцінки ризиків здійснюється, серед іншого, шляхом:

- перевірки повноти інформації, що міститься у документах, які подаються до митного оформлення;

- перевірки товаросупровідних документів щодо наявності достатнього опису товарів, що декларується, їх кількості, ціни за одиницю товару та загальної вартості; ідентифікації цих даних з товарами, що подаються до митного оформлення;

- перевірки документів, що місять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, вивчення маршруту транспортування товарів та перевірки достовірності декларування витрат на транспортування;

- перевірка документів, що містять відомості про страхування;

- перевірки включення/не включення складових митної вартості;

- перевірки наявності розбіжностей у документах, які підтверджують митну вартість;

- вивчення характеристик товарів, які впливають на рівень їх митної вартості;

- порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено;

- перевірки та аналізу документів, додатково поданих митному органу декларантом або уповноваженою ним особою відповідно до ст.53 МКУ;

- порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор» .

Для виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів і транспортних засобів комерційного призначення застосовується автоматизована система митного оформлення.

Згідно зі змістом глави 5 Методичних рекомендацій №476 під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватись, серед іншого, такі джерела інформації як: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація отримана з мережі Інтернет.

Митні органи мають право витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо. Водночас, витребувати необхідно саме ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не усі, що передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за основним методом тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумніви у достовірності наданої інформації (постанова Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16).

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив таке.

ОСОБА_1 у зв`язку з ввезенням в Україну транспортного засобу марки Opel, моделі Combo, 2021 року випуску, тип двигуна дизель, об`єм двигуна 1499 см3 подав до митного оформлення електронну митну декларацію від 22.03.2024 №24UA07U1, у якій митну вартість товару заявив за резервним (шостим) методом на рівні 6020 Євро (255669,18 грн). Ціна за товар у подальшому була скоригована декларантом до рівня 344001,33 грн. (8100 євро), що вбачається зі змісту декларації.

До митної декларації були надані рахунок-фактура (інвойс) від 12.03.2024 №20241632, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 14.01.2024 №, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 14.01.2024 № НОМЕР_1 , довідка про транспортні витрати б/н від 19.03.2024.

В результаті опрацювання документів, поданих декларантом згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, митним органом виявлені розбіжності, що, на його думку, впливали на правильність визначення митної вартості товару, а також ознаки відсутності окремих складових митної вартості.

Так, у наданій довідці про транспортні витрати б/н від 19.03.2024 відсутні назви географічних пунктів, через які здійснювалось транспортування товару. Також у гр. 31 ЕМД декларантом зазначено, що транспортний засіб пошкоджений внаслідок ДТП, проте в рахунку-фактурі від 12.03.2024 № 20241632 не вказано про його пошкодження. Митний орган прийшов до висновку, що декларант не надав відомості щодо вартісних та якісних характеристик товару, документи, що підтверджують оплату, а також митну декларацію країни відправлення, у зв`язку із чим була відсутня можливість перевірити правильність та включення усіх складових до митної вартості товару.

Відповідач зазначив, що йому не надано документи, що відповідно до ч.1 та ч.2 ст.53 МКУ в обов`язковому порядку подаються з метою підтвердження заявленої митної вартості. Крім того, у мережі Інтернет наявні пропозиції продажу подібних транспортних засобів (марка, модель, рік виготовлення, тип двигуна, потужність двигуна) за значно вищими цінами. Відповідач також посилався на те, що інвойс, який наданий до митного оформлення, не містив достовірної інформації щодо «дійсної вартості» транспортного засобу відповідно до вимог статті VII ГАТТ.

Посадова особа митного органу направила заявнику електронне повідомлення про те, що подані документи містять розбіжності та не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, запропонувавши надати додаткові документи, визначені законом.

Листом б/н від 06.03.2024 декларант надіслав відповідь про те, що інші документи не можуть бути надані.

22.03.2024 Вінницькою митницею прийняті оскаржені рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2024/000082/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2024/000362. Підставою прийняття рішень зазначене неподання до митного оформлення документів, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару відповідно до вимог Митного кодексу України.

Як встановлено зі змісту рішення, митна вартість не могла бути визначена за другорядними методами (ст. 59 та 60 МКУ) по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні (мали ідентичний термін та умови експлуатації, комплектацію, технічний стан та ін.). Визначити митну вартість за другорядними методами (ст.62 МКУ та ст.63 МКУ) було неможливо з причини відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Відповідно до п.1 ст. 64 МКУ у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 МКУ, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Під час консультації декларанту роз`яснено, що згідно з п. 3 ст.52 МКУ він має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу Держмитслужби про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом Держмитслужби; у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу Держмитслужби про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч.7 ст. 55 МКУ.

Митна вартість товару спірним рішенням була визначена за резервним методом та скоригована до рівня 12700 євро, а товар був випущений у вільний обіг за митною декларацією №24UA33U3 від 22.03.2024.

Дослідивши доводи сторін з урахуванням встановлених обставин та доказів, суд погоджується з позицією митного органу з огляду на таке.

Оскільки до митного оформлення декларантом не подавався договір купівлі - продажу товару або будь-яка інша угода щодо придбання транспортного засобу, у якій або у додатках до якої сторони погодили конкретну договірну вартість товару, митна вартість товару повинна була визначатись виходячи з сукупності складових, підтверджених документами, які містять достовірні відомості про усі числові складові такої вартості, та які піддаються обчисленню і не викликають сумнівів.

Згідно з рахунком - фактурою (інвойсом) №20241632 від 12.03.2024 фактурна вартість товару становить 6000 євро, вартість оформлення 20 євро, разом 6020 євро. Як вбачається зі змісту документа, у ньому не міститься інформація про технічний стан автомобіля, наявність у нього пошкоджень.

Будь-які платіжні документи, які підтверджують фактичну оплату за товар до митного оформлення не надавались.

До позову надана копія рахунка - фактури (інвойсу) №20241632 з перекладом його на українську мову, виконаним перекладачем та засвідченим нотаріусом 12.04.2024. Згідно з цим перекладом, на документі (інвойсі) міститься позначка про сплату покупцем 6020 євро через касу підприємства продавцю.

Разом з тим, суд також дослідив копію цього ж інвойсу, яка була надана митному органу під час митного оформлення, і вона містить інші відмітки, зокрема два відбитки штампів, верхній з яких датований 16.03.2024, а нижній є нерозбірливим, тобто встановити дату його прославляння не є можливим. Відбиток штампу про оплату, який міститься на копії інвойсу, наданій позивачем до суду, на копії інвойсу, наданій до митного оформлення, відсутній.

Зазначене свідчить про те, що станом на дату митного оформлення товару відмітка на інвойсі про сплату коштів покупцем продавцю була відсутня. З огляду на це, вказаний документ оцінюється судом критично і його наявність не підтверджує того, що до митного оформлення декларантом були надані належні докази фактичної оплати вартості товару в сумі 6020 євро.

Крім того суд враховує, що переклад документа на українську мову здійснювався 12 квітня 2024, тобто після завершення процедури митного оформлення, що також ставить під сумнів факт оплати за товар саме станом на момент надання документів митному органу.

Будь-які банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, до митного оформлення не надавались.

На підтвердження понесених транспортних витрат декларантом було подане митному органу повідомлення довільного зразка від 19.03.2024 без номера, у якому зазначалось, що транспортні витрати на доставку та страхування ТЗ до кордону України складають 300 євро.

Водночас, позивачем суду представлені додаткові документи, зокрема рахунок - фактура №6 від 16.03.2024 щодо вартості міжнародного перевезення, акт здачі-прийняття робіт від 16.03.2024, які, проте, до митного оформлення не надавались.

Зважаючи на фактичну відсутність інших документів на підтвердження транспортних витрат окрім повідомлення б/н від 19.03.2024, у ньому відповідно до вимог Митного кодексу України повинна була міститись повна та достовірна інформація стосовно вартості перевезення товару.

З огляду на це, зауваження митного органу щодо відсутності зазначеного маршруту або будь-яких відомостей про географічні прив`язки на шляху прямування суд вважає правомірними, адже їх наявність давала б можливість встановити те, чи може заявлена вартість перевезення відповідати дійсності.

У той же час, з повідомлення вбачається лише вартість перевезення до кордону (300 євро), тоді як у наданих суду додатково документах вказується стосовно вартості перевезення як до кордону, так і від кордону до місця прибуття на території України.

Крім того, у наданому митному органу повідомленні від 19.03.2024 у зазначену вартість 300 євро включаються також і витрати на страхування, однак вони фактично не відділені від транспортних витрат, і не є зрозумілим, на якій підставі позивач несе такі витрати.

Усе зазначене вище, на думку суду, не дає можливості погодитись із доводами позивача про підтвердження станом на момент митного оформлення такої складової митної вартості, як витрати на транспортування.

Водночас те, що додаткові документи були надані безпосередньо до суду, не впливає на оцінку правомірності дій митного органу, адже, як вбачається з письмових доказів, митному органу та на його додаткову вимогу вони надані не були.

Митна декларація країни відправлення згідно з нормами Митного кодексу України не є основним документом, який підтверджує митну вартість товару. Разом з тим, з метою уникнення відповідних сумнівів у правильності визначення митної вартості товару декларант може його надати. Як вбачається зі змісту документів, копія митної декларації №24NL2U8NSW6D1ZZDA8 від 12.03.2024 до митного оформлення не надавалась.

Отже, до митного оформлення позивачем не були надані документи, які прямо передбачені вимогами Митного кодексу України для підтвердження митної вартості товару, у тому числі: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Додатково могли бути подані, однак не були надані виписки з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; копія митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відомості про те, що до митного оформлення надавався висновок експерта № 47Е-03/2024 від 20.03.2024 належними доказами не підтверджуються.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 по справі №1140/3242/18, вимога про надання додаткових документів, перелік яких визначено у частинах третій-четвертій статті 53 МК України, та про надання яких вказано у повідомленні декларанту (платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товару, митна вартість якого визначається; виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями) може мати місце тоді, коли документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

На думку суду, у митного органу могли виникнути обґрунтовані сумніви у правильності визначення позивачем митної вартості товару, що давало підстави для витребування додаткових документів, які б могли зняти такі сумніви та спростувати виявлені відповідачем розбіжності.

Однак, оскільки цього зроблено не було, та з огляду на досліджені вище обставини, суд погоджується з тим, що встановлені відповідачем розбіжності у документах, а також відсутність окремих документів загалом, мало вплив на правильність визначення митної вартості товару та могло вказувати на непідтвердження окремих складових митної вартості товару.

Відтак суд вважає, що відповідачем доведено обґрунтованість сумнівів щодо дійсної вартості товару, щодо числових значень складових митної вартості товару, що давало підстави для ініціювання питання надання додаткових документів, а у разі їх відсутності - для прийняття рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови.

Враховуючи це, суд приходить до висновку про правомірність дій митного органу та відсутність підстав для скасування спірних актів, зважаючи на що у позові необхідно відмовити.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 27 вересня 2024 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Вінницька митниця (вулиця Лебединського, будинок 17,Вінниця,Вінницька область,21034 , код ЄДРПОУ - 43997544)

Головуючий суддя І.С. Козачок