Справа № 520/12491/22
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Зоркіна Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 р. Справа № 520/12491/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/12491/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та нечинним, скасувати наказ по особовому складу №491 від 10.10.2022 року "Про накладання дисциплінарного стягнення" за підписом начальника ОСОБА_2 (в частині який торкається ОСОБА_1 ) у відповідності до якого ОСОБА_1 , був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби та позбавлено щомісячної премії за жовтень 2022 року;

- визнати протиправним та нечинним, скасувати наказ по особовому складу № 514 о/с від 18 жовтня 2022 року (в частині, який торкається ОСОБА_1 ) згідно з яким відповідно до пункту 173 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затв. Постановою КМУ від 11 липня 2013 року № 593 ОСОБА_1 звільнено зі служби у запас Збройних Сил ( з постановкою на військовий облік ) за підпунктом 10-3 пункту 176 у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області прийняти новий наказ, яким звільнити ОСОБА_1 з посади головного інспектора відділу цивільного захисту та наглядово-профілактичної роботи Чугуївського районного управління згідно його рапорту про звільнення з посади від 19.08.2022 року з формулюванням наступної підстави такого звільнення - "звільнення із служби в запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за п. 176 пп. 12 "Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу" у зв`язку з припиненням Контракту про проходження служби цивільного захисту в інших випадках, передбачених законом;

- стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області судовий збір та витрати на правову допомогу у сумі 11000.00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2024 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивач, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав через свого представника апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги скарги представник позивач вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, представник позивача посилається на те, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки вимушеним діям позивача у період його дій пов`язаних з підставами залишення окупованого міста Вовчанськ, на які він посилався в позовній заяві. Вказує, що позивач був змушений знаходитись в Ірландії де має статус «тимчасовий захист» та не має можливості повернутись до України в наслідок складних життєвих та матеріальних умов. Також, в апеляційній скарзі наголошується на тому, що рапорт про звільнення було направлено позивачем на адресу відповідача у найкоротший термін, проте даний рапорт було залишено без розгляду, що на думку апелянта є протиправним та суперечить законодавству України. Просить звернути увагу, що підстави для звільнення працівника, що містяться в оскаржуваних наказах мають суперечливий характер. Окрім того, апелянт звертає увагу на порушення, допущені при проведенні службової перевірки. Також, вказує на грубе порушення судом першої інстанції вимог ст. 288 КАС України, оскільки справ розглянута з перевищенням усіх строків, що, на думку, представника позивача є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач ОСОБА_1 майор служби цивільного захисту перебував на посаді головного інспектора відділу цивільного захисту га організації наглядово-профілактичної роботи Чугуївського РУ ГУ ДСНС України в Харківській області з 15.06.2021.

З 24.02.2022, з початку військової агресії РФ проти України, позивач виконував свої посадові обов`язки у 47 ДПРЧ 10 ДПРЗ.

На підставі рапорта заступника начальника відділу ЦЗ та ОНПР Чугуївського РУ ГУ ДСНС України в Харківській області про невихід позивача з 15.08.2022 року на службу наказом ГУ ДСНС у Харківській області від 29.08.2022 № 18 призначено службове розслідування, яким встановлено, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Також 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави Законом України №2102-ІХ затверджено Указ Президента України №69 "Про мобілізацію". Згідно указу, Збройні Сили України, інші військові формування, зокрема, Оперативно-рятувальна служба цивільного захисту переведена на організацію і штати воєнного часу.

15.08.2022 позивач не вийшов на службу до 47 ДПРЧ 10 ДПРЗ, про що 16.08.2022 він повідомив заступника начальника ВЗНС Чугуївського РУ по телефону, та про те, що в подальшому не бажає проходити службу. Також, одночасно ним (за допомогою зв`язку Телеграм) на телефон заступника начальника ВЗНС Чугуївського РУ Юрія Красноноса надіслано рапорт про звільнення зі служби за п. 176 підпункту 12 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особам рядового і начальницького складу до керівництва Головного управління, в якому він повідомив про загрозу життю та здоров`ю його родині.

У період з 15 серпня по 26 вересня 2022 року, позивач не прибув на службу до підрозділу та не приступив до виконання службових завдань за призначенням, чим допустив порушення вимог Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні в редакції від 19.02.2022 № 389-VIII, Указів Президента від 24.02.2022 № 64/2022 Про проведення воєнного стану в Україні та від 24.02.2022 № 69/2022 Про загальну мобілізацію, Присягу служби цивільного захисту та умов контракту про проходження служби цивільного захисту. Ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу встановлює, що у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу відповідної посадової особи.

Щодо вищевикладених обставин були складені Акти про невихід позивача на службу. Комісією враховані обставини та наявні факти невиходу на службу та з урахуванням введення воєнного стану в Україні та проголошення загальної мобілізації зроблені висновки щодо невиходу на службу без поважних причин та ухилення від проходження служби ЦЗ під час проведення бойових дій на території Харківської області".

Наказом (по особовому складу) № 491 від 10.10.2022 "Про накладання дисциплінарного стягнення" ОСОБА_1 за невихід на службу без поважних причин притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби та скасовано щомісячна премія за жовтень 2022 року

Наказом по особовому складу № 514 о/с від 18.10.2022 відповідно до п.10- 3 п.176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 11 липня 2013 року № 593 позивача звільнено зі служби у запас Збройних Сил ( з постановкою на військовий облік ) Підстава наказ головного управління від 10.10.2022 № 491.

Вважаючи протиправними наказ по особовому складу №491 від 10.10.2022 року та наказ по особовому складу № 514 о/с від 18 жовтня 2022 року (в частині, який торкається ОСОБА_1 ) позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного наказу, які б могли вплинути на кінцевий результат, належних доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам відсутності позивача на службі майже три місяці, неповідомлення керівництва про не вихід на службу ним не наведено, а судом під час розгляду справи - не встановлено.

Також, суд першої інстанції зазначив про наявність ознак недодержання вимог Присяги, зокрема невиконання або неналежне виконання службових обов`язків у зв`язку із невиходом на службу, коли інші особи продовжували нести службу. В ході службового розслідування проведено всі необхідні та достатні заходи для підтвердження всебічного з`ясування обставин вчинення позивачем порушення службової дисципліни.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Згідно з частинами другою та третьою статті 101 Кодексу цивільного захисту України порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

На рядовий і начальницький склад служби цивільного захисту поширюється дія Дисциплінарного статуту, затвердженого законом.

Порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу визначає Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 (далі Положення, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами ч.4 ст.103 КЦЗ України форма, порядок і правила укладання контракту, припинення (розірвання) контракту, а також наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

На підставі пункту 45 Положення контракт про проходження служби цивільного захисту - це письмова угода, що укладається на добровільній основі між громадянином та державою, від імені якої виступає ДСНС, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження такої служби.

Відповідно до підпункту 10-3 пункту 176 Положення (у редакції у спірний період) контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту.

Згідно з пунктом 182 Положення контракт про проходження служби цивільного захисту може бути розірвано достроково з ініціативи ДСНС, яку представляє керівництво органу чи підрозділу цивільного захисту, і особу рядового чи начальницького складу може бути звільнено із служби цивільного захисту у випадках, передбачених підпунктами 2-4, 6 і 8, 10-10-4, 11 пункту 176 і абзацом першим пункту 178 цього Положення.

На підставі пункту 8 частини другої 2 статті 106 Кодексу цивільного захисту України контракт припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту.

Законом України від 5 березня 2009 року №1068-V затверджено Дисциплінарний статут служби цивільного захисту (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до пункту 1 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту, затвердженого Законом України від 5 березня 2009 року № 1068 (далі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - бездоганне та неухильне виконання особами рядового і начальницького складу службових обов`язків, установлених Кодексом цивільного захисту України, цим Статутом, іншими нормативно-правовими актами та контрактом про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту (далі - контракт).

Згідно з пунктом 2 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на усвідомленні особами рядового і начальницького складу своїх службових обов`язків та вірності Присязі, що складається особами рядового і начальницького складу відповідно до закону (далі - Присяга).

Як визначено пунктом 3 Дисциплінарного статуту службова дисципліна в органах і підрозділах цивільного захисту зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу під час проходження служби: виконувати вимоги Присяги, контракту, накази начальників, додержуватися цього Статуту та інших нормативно-правових актів; захищати життя, здоров`я, права та власність громадян, територію, інтереси суспільства і держави у разі виникнення надзвичайних ситуацій; бути чесним, сумлінним і дисциплінованим; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані із службою, не шкодувати сил під час виконання поставлених завдань; постійно вдосконалювати професійну майстерність, підвищувати свій професійний рівень; додержуватися норм професійної та службової етики, не вчиняти дій, що можуть призвести до неналежного виконання службових обов`язків, бути вільним від впливу політичних партій і громадських організацій; поважати людську гідність і бути готовим у будь-який час надати допомогу людям; сприяти зміцненню службової дисципліни, виявляти повагу до начальників та старших за званням, бути ввічливим, додержуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; зберігати державну таємницю та іншу охоронювану законом інформацію; берегти та підтримувати в належному стані передані їй у користування майно і техніку.

На підставі пункту 8 Дисциплінарного статуту порушення службової дисципліни - протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння або бездіяльність особи рядового чи начальницького складу, спрямоване на недодержання вимог Присяги, зокрема на невиконання або неналежне виконання службових обов`язків, перевищення прав, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту, чи вчинення інших дій, що ганьблять або дискредитують особу як представника служби цивільного захисту.

Відповідно до пункту 57 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення накладаються на осіб рядового і начальницького складу за порушення ними службової дисципліни.

Згідно з абзацом другим пункту 58 Дисциплінарного статуту грубим дисциплінарним проступком вважається факт грубого порушення службової дисципліни, а саме: невихід на службу без поважних причин.

Як визначено пунктом 68 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) звільнення зі служби у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту чи через службову невідповідність.

Відповідно до пункту 83 Дисциплінарного статуту прийняттю начальником рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення за суттєвий грубий дисциплінарний проступок може передувати службове розслідування, яке призначається виданим наказом начальника з метою з`ясування всіх обставин, а також уточнення причин і умов, що призвели до вчинення дисциплінарного правопорушення, встановлення ступеня тяжкості правопорушення та розміру заподіяної шкоди.

Порядок проведення службових розслідувань щодо порушень службової дисципліни, у тому числі вчинення дій, за які передбачено адміністративну чи кримінальну відповідальність (далі - порушення службової дисципліни), скоєних особою (особами) рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, у тому числі слухачами і курсантами навчальних закладів сфери управління ДСНС України (далі-особи рядового і начальницького складу), права й обов`язки посадових осіб при проведенні службового розслідування, оформлення його результатів та прийняття за ним рішення визначає Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах і підрозділах цивільного захисту, затверджена наказом МВС України від 05 травня 2015 року № 515 (надалі - Інструкція).

Згідно з пунктом 2 розділу І Інструкції метою проведення службового розслідування є встановлення: обставин (часу, місця) і наслідків порушення службової дисципліни; осіб, винних у вчиненні порушення службової дисципліни, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали передумови для їх спричинення; наявності причинного зв`язку між порушенням службової дисципліни особи (осіб), щодо якої (яких) було призначено службове розслідування, та його наслідками; причин порушення службової дисципліни та умов, що йому сприяли; вимог чинного законодавства, які було порушено; ступеня провини кожної з осіб, причетних до порушення службової дисципліни, та мотивів протиправної поведінки особи (осіб) рядового чи начальницького складу, її (їх) ставлення до скоєного.

На підставі пункту 1 розділу VII Інструкції, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Пунктом 2 розділу VIII Інструкції встановлено, якщо вину особи рядового або начальницького складу повністю доведено, за результатами службового розслідування начальник, який призначив службове розслідування, визначає вид дисциплінарного стягнення щодо порушника та доручає підготувати проект відповідного наказу щодо його накладення.

Аналіз вищезазначених положень нормативно-правових актів свідчить, що недотримання працівником ДСНС службової дисципліни, неналежне виконання обов`язків, є наслідком вчинення ним дисциплінарного проступку та можливості подальшого притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності. При цьому, обставини дисциплінарного проступку мають встановлюватись під час службового розслідування. В той же час, вирішення питання про застосування того чи іншого виду дисциплінарного стягнення, необхідно виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 825/1203/17 та від 22 квітня 2020 року у справі № 826/23872/15.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 травня 2018 року у справі №712/6576/17, складовими дисциплінарного проступку, що характеризують його об`єктивну та суб`єктивну сторони, є: дії (бездіяльність) працівника; невиконання або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) та невиконанням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність роботодавцем наявності будь-якої з цих складових виключає наявність дисциплінарного проступку (висновок Касаційного цивільного суду у складі

Разом з тим, саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів вчинення працівником дисциплінарного проступку.

Судовим розглядом встановлено, що винесенню оскаржуваних наказів передувало проведення службового розслідування, призначене на підставі наказу ГУ ДСНС у Харківській області від 29.08.2022 № 18, відповідно до матеріалів якого: "24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави Законом України № 2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 69 "Про загальну мобілізацію". Згідно Указу Збройні Сили України, інші військові формування та зокрема Оперативна-рятувальна служба цивільного захисту переведена на організацію і штати воєнного часу.

15 серпня 2022 року позивач покинув службу та в період з 15 серпня - 26 вересня 2022 року, майор служби цивільного захисту ОСОБА_1 головний інспектор ВЦЗ та ОНПР Чугуївського РУ ГУ ДСНС України у Харківській області не прибув на службу до підрозділу та не приступив до виконання службових завдань за призначенням.

По 26 вересня 2022 року включно не виходив на службу. Про вказані випадки не виходу на службу в умовах воєнного стану в Україні та проголошення загальної мобілізації Президентом України були складені акти та зафіксовано факт ухилення майора служби цивільного захисту ОСОБА_1 головного інспектора ВЦЗ та ОНПР Чугуївського РУ ГУ ДСНС Украйни у Харківській області від проходження служби, невихід його на службу, неприбуття до підрозділу для виконання завдань за призначенням.

Судом встановлено, що висновки службового розслідування ґрунтуються на актах про самовільний виїзд за межі підрозділу та відсутності на службі від 29.08., 05.09., 12.09., 19.09., 26.09. 2022 року; рапортом про відсутність зв`язку з позивачем та копіями відповідних скріншотів листування від 22.09.2022 року.

Як доречно звернув увагу суд першої інстанції, що в ході розгляду адміністративної справи судом встановлено та не заперечується позивачем у позовній заяві, що позивач залишив територію місця проживання м. Вовчанськ на час проведення службового розслідування перебував з родиною в країнах Прибалтики, Ірландії де має статус "тимчасовий захист" (довідка № 2170619/1276194).

Таким чином, факт порушення позивачем службової дисципліни, що виразився у відсутності на службі з 15.08.2022 по 26.09.2022 є доведеним матеріалами службового розслідування.

Отже, позивачем допущено невиконання службових обов`язків, а саме невихід на службу без поважних причин з 15.08.2022 по 26.09.2022, що відповідно до приписів п. 58 Дисциплінарного статуту є грубим дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для звільнення особи зі служби відповідно до п. п. 10-3 п. 176 Положення.

В апеляційній скарзі представник позивача посилається на вимушений характер дій позивача стосовно залишення окупованого військами рф міста Вовчанськ та збереження життя своєї родини, відсутність зв`язку між окупованим містом та містом Харків.

В противагу тверджень позивача про поважність причин невиходу на роботу суд апеляційної інстанції зазначає, що дійсно, запровадження воєнного стану, наявність бойових дій на території України створює загрозу для життя та здоров`я людей, які перебувають на території України. Разом з тим, позивач, погодившись проходити службу в ДСНС, добровільно погодилась на усі ризики, пов`язані з проходженням такої служби, та взяв на себе зобов`язання мужньо і вправно служити народу України, але фактично на даний час взяті на себе обов`язки не виконував.

Колегія суддів також вказує на те, що вчинений позивачем дисциплінарний проступок є суттєвим, оскільки він полягає не лише у невиконанні позивачем службових обов`язків, а і у самоусуненні від їх виконання, невиході на службу в умовах воєнного стану, коли існує велика потреба у працівниках служби цивільного захисту.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що навіть після перетину лінії розмежування останній не прибув до управління ДСНС для виконання своїх посадових обов`язків, а лише після ознайомлення з наказом про звільнення звернувся до суду з цим позовом.

Колегія суддів наголошує, що у позивача у період з 24.02.2022 по 15.08.2022 (день, з якого позивач не вийшов на службу) були всі можливості врегулювати законним шляхом з керівництвом ГУ ДСНС свій виїзд за кордон та/або евакуацію з м. Вовчанськ, але цього зроблено не було.

Також, в апеляційній скарзі представник позивача зазначає, що під час проведення службового розслідування було допущено порушення при проведенні даної перевірки, Вказує на те, що позивача було позбавлено можливості надати пояснення.

Надаючи оцінку даному доводу колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 4, розділу 5 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах і підрозділах цивільного захисту встановлено, що Особа рядового або начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: знати підстави для призначення службового розслідування, яке проводиться щодо неї; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі надавати усні чи письмові пояснення, документи, робити заяви, вимагати додаткового вивчення пояснень осіб, які обізнані або причетні до порушення службової дисципліни, а також в опитуванні інших осіб, яким відомі обставини, що вивчаються під час службового розслідування; звертатися з клопотанням про витребування й долучення до матеріалів службового розслідування нових документів, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових осіб, які його проводять; не надавати будь-яких пояснень щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено чинним законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними під час його проведення, у частині, яка її стосується; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені чинним законодавством України.

Підпунктом 2 пункту 3 розділу 5 Інструкції встановлено, що обов`язки посадової особи (членів комісії), якій (яким) доручено проведення службового розслідування: дотримуватися вимог чинного законодавства України при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування; доповідати начальнику, який призначив службове розслідування, про виявлені порушення законодавства, вимог нормативно-правових актів, а також інші недоліки. Виявляти та досліджувати причини і умови, що сприяли скоєному порушенню службової дисципліни, готувати пропозиції щодо їх усунення; у разі відмови опитуваної особи надати пояснення в обов`язковому порядку документально засвідчити таку відмову складанням акта. Акт засвідчується підписами не менше трьох осіб, одна з яких є особою (членом комісії), якій (якому) доручено проведення службового розслідування; у разі відмови особи надати пояснення на підставі статті 63 Конституції України цей факт документується за допомогою проставляння нею підпису на бланку пояснення без складання акта. Факт відмови від надання пояснень відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування; підготувати та подати на розгляд і затвердження начальнику, який призначив службове розслідування, висновок, підготовлений за його результатами; після затвердження висновку службового розслідування за письмовим рапортом посадової (посадових) особи (осіб) рядового або начальницького складу, стосовно якої (яких) проводилося службове розслідування, знайомити її (їх) із затвердженим висновком службового розслідування, а також з окремими матеріалами, зібраними в процесі його проведення в частині, яка її (їх) стосується, з дотриманням вимог чинного законодавства України; за дорученням начальника, який призначив службове розслідування, інформувати заінтересованих осіб на їх вимогу про його результати; посадова особа (члени комісії), якій (яким) доручено проведення службового розслідування, персонально відповідає(ють) за повноту, всебічність, об`єктивність та неупередженість зроблених висновків, а також нерозголошення відомостей, що стосуються чи можуть вплинути на проведення службового розслідування, зачіпають права і законні інтереси чи свободи осіб рядового або начальницького складу, стосовно яких воно проводиться.

З аналізу вказаних вище норм колегія суддів приходить висновку, що положеннями Інструкції особі рядового або начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування надано право брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі надавати усні чи письмові пояснення, документи, робити заяви, вимагати додаткового вивчення пояснень осіб, які обізнані або причетні до порушення службової дисципліни, а також в опитуванні інших осіб, яким відомі обставини, що вивчаються під час службового розслідування, разом з тим Інструкція не містить обов`язку посадової особи (членів комісії), якій (яким) доручено проведення службового розслідування брати пояснення у осіб рядового або начальницького складу, стосовно яких проводиться службове розслідування.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що Інструкція не містить положень про обов`язок повідомлення особи рядового або начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування про початок службового розслідування, що спростовує доводи апелянта про порушення процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині позбавлення позивача права на подання пояснень та не повідомлення про початок службового розслідування..

Стосовно процедурних порушень, то колегія суддів зазначає, що в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.

Також позивачем зазначено, що підстави для звільнення працівника, що містяться в оскаржуваних наказах мають суперечливий характер. Проте, в чому саме полягає суперечливість підстав апелянт в апеляційній скарзі не зазначає, а суд апеляційної інстанції таких з матеріалів справи не вбачає.

З огляду на наведене вище, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що винність позивача у вчиненні дисциплінарного проступку доведена належно проведеним дисциплінарним провадженням та застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є правомірним та пропорційним заходом дисциплінарного стягнення.

Щодо посилань апелянта на протиправність залишення рапорту позивача без розгляду, то колегія суддів не приймає такі до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, за результатами поданого рапорту про звільнення зі служби у зв`язку з самовільним перетином державного кордону відповідачем було прийнято рішення про залишення його без розгляду. Крім того, як підтверджує і сам позивач, даний рапорт було складено 19.08.2024, тобто вже після того, як позивач не вийшов на місце служби.

Щодо доводів позивача про порушення судом першої інстанції строків розгляду справи, колегія суддів зауважує таке.

У ч. 3 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України наведено вичерпний перелік порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду. Такими підставами є: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Розгляд адміністративної справи понад установлений Кодексом адміністративного судочинства України строк, не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.

Разом з тим, відповідно до приписів ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо вимоги відзиву на апеляційну скаргу, в якій відповідач просить залишити позовну заяву без розгляду судова колегія зазначає, що повноваженнями змінювати рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції наділений за наслідками розгляду саме апеляційної скарги, а не відзиву на неї.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду . Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2024 по справі № 520/12491/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло