Справа № 420/6663/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/6663/24

Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

Дата і місце ухвалення 20.06.2024р., м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Качуренко В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_3 ), в якому просив: визнати протиправними та скасувати рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , на в`їзд в Україну від 23.02.2024 року, прийняте начальником групи віпс (тип А) впс ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенантом ОСОБА_3 , та рішення №19/103 від 23.02.2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на 3 (три) роки до 22.02.2027 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначив, що відповідно до частин 1-4 статті 2 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів, а згідно до ч. 2 ст. 7 цього Закону уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Апелянт вказав на те, що відповідно до частин 1 та 3 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема, в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що відповідно до результатів оцінки ризиків та проведення опитування позивача, було виявлено, що він є проросійськи налаштований. Як вказав апелянт, під час проведення фільтраційних заходів представниками Головного оперативно-розвідувального відділу НОМЕР_2 прикордонного загону Держприкордонслужби, Служби безпеки України спільно з прикордонним нарядом «Старший прикордонних нарядів в пункті пропуску» в мобільному телефоні громадянина було виявлено проросійський контент, що підтримує дії країни-окупанта російської федерації та заборонену символіку. Позивач виявився активним користувачем проросійських телеграм-каналів, що пропагують політику російської федерації та виправдовують агресію рф проти України.

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Республіки Молдова, що підтверджується паспортом громадянина Республіки Молдова для виїзду за кордон НОМЕР_4 , наявним в матеріалах справи.

Також судом встановлено, що позивач документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_5 , строком дії до 25.01.2025 року.

Згідно Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , виданого 19.08.2022 року Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 02.03.2023 року, місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване з 02.03.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 .

23.02.2024 року в пункті пропуску через державний кордон України «Старокозаче», начальником групи віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лейтенантом ОСОБА_3 прийняте Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України у напрямку в`їзду в України громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 . В якості причини відмови у перетинанні державного кордону України у напрямку в`їзду в України у рішенні вказано: «Особа не може підтвердити мету запланованого перебування в Україні».

У той же день, 23.02.2024 року уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону прийнято рішення №19/103 про заборону позивачу в`їзду в Україну терміном на 3 (три) роки, а саме: до 22.02.2027 року, про що проставлено відповідну відмітку у паспорті громадянина Республіки Молдова для виїзду за кордон НОМЕР_4 .

Не погоджуючись вказаними рішеннями про відмову в перетинанні державного кордону України та про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 (три) роки, позивач оскаржив їх до суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість та протиправність прийнятих відносно позивача рішень про відмову у перетині державного кордону України, а також про заборону йому в`їзду на територію України, з огляду на недоведеність обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість їх прийняття.

За наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

За визначеннями, наведеними у пунктах 6, 7, 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні; іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, або якщо строк їх тимчасового проживання на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 18 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною 2 статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання. Цією ж статтею Закону передбачені підстави видачі іноземцю або особі без громадянства посвідки на тимчасове проживання.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації.

Статтею 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України здійснюється за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль».

Згідно ст. 2 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Статтею 3 Закону України «Про прикордонний контроль» визначено, що під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України "Про Державну прикордонну службу України", іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Частиною 5 цієї статті визначено, що прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль», паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити перевірку підтверджуючих документів та повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.

Статтею 8 Закону України «Про прикордонний контроль» визначені умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну.

Так, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; 3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; 4) підтвердження мети запланованого перебування; 5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку; 6) виконання ним вимог щодо строків перебування в Україні.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі виїзду з України за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону виїзду з України.

Нормами ст. 9 «Про прикордонний контроль» передбачено, що прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки:

1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи;

2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон;

3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну, та передбачає:

1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди;

2) з`ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України.

Згідно ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль», іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право протягом одного місяця з дня прийняття відповідного рішення у передбаченому законом порядку оскаржити його до органу Державної прикордонної служби України вищого рівня або до адміністративного суду за місцем розташування відповідного органу. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії.

У разі відмови іноземцю, особі без громадянства у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну візу у його паспортному документі може бути визнано недійсною за наявності однієї з таких підстав: 1) рішення відповідного державного органу України про заборону в`їзду в Україну; 2) обґрунтованих підстав вважати візу отриманою у незаконний спосіб. Неподання іноземцем або особою без громадянства під час в`їзду в Україну одного чи кількох підтверджуючих документів щодо мети та умов перебування в Україні не є підставою для визнання візи недійсною.

Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , на в`їзд в Україну від 23.02.2024 року, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведення відповідачем наявності такої підстави для відмови у перетині державного кордону як «особа не може підтвердити мету запланованого перебування в Україні».

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Як встановлено судом першої інстанції, громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , документований в Україні посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_5 , строком дії до 25.01.2025 року.

Судом встановлено, що позивач перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 , виданим 19.08.2022 року Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Також встановлено, що згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 02.03.2023 року, місце проживання позивача зареєстроване з 02.03.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані обставини не були належним чином досліджені та враховані відповідачем при прийнятті рішення про відмову позивачу у перетині державного кордону на в`їзд Україну.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні;

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі Порядок)

Пунктом 1 Порядку передбачено, що посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України та які: 1) досягли 16-річного віку або не досягли 16-річного віку, але самостійно прибули в Україну з метою навчання, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто; 2) не досягли 16-річного віку або визнані обмежено дієздатними чи недієздатними, - на підставі заяв-анкет осіб, зазначених у частинах другій - тринадцятій статті 4 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до яких вони прибули з метою возз`єднання сім`ї (п. 3 Порядку).

Аналіз законодавства, яке регулює питання видачі посвідки на тимчасове проживання свідчить про те, що при видачі іноземцю посвідки на тимчасове проживання уповноважений орган перевіряє законність підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України і за наслідком підтвердження наявності у іноземця відповідних підстав, видає йому посвідку на тимчасове проживання в Україні.

Як вже зазначалось вище, позивач документований в Україні посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_5 , строк дії якої до 25.01.2025 року, тобто посвідка є чинною та підтверджує наявність причин та законних підстав для перебування іноземця на території України, підтверджує правовий зв`язок позивача з Україною.

При цьому, як зазначено вище, чинним законодавством України визначено конкретний перелік документів необхідний іноземцю, який перебуває у шлюбі з громадянами України для в`їзду в Україну та виїзду з України, а саме достатнім у такому випадку є наявність паспортного документу та посвідки на тимчасове проживання (стаття 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»). Надання органам охорони державного кордону інших документів для підтвердження мети перебування в Україні законодавством не вимагається.

Враховуючи вищезазначене висновок відповідача про непідтвердження громадянином Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 мети запланованого перебування в Україні є безпідставним та необґрунтованим.

В апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що адресою реєстрації позивача є: АДРЕСА_1 , тоді як дружина позивача ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що як зазначає відповідач, може свідчити про фіктивний шлюб з метою отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Колегія суддів не приймає вказані доводи відповідача до уваги, з огляду на те, що законність видачі позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні не є предметом спору у даній справі.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність оскаржуваного рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , на в`їзд в Україну від 23.02.2024 року.

Що стосується законності прийняття рішення від 23.02.2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на 3 (три) роки до 22.02.2027 року, слід зазначити наступне:

Вирішуючи по суті позовну вимогу про визнання протиправним та скасування рішення від 23.02.2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції фактично не досліджував зміст вказаного рішення, обмежившись лише посиланням на факт прийняття вказаного рішення у зв`язку з чим у паспортному документі позивача була проставлена відмітка. Копія вказаного рішення була відсутня у матеріалах справи, тоді як без дослідження змісту документу та підстав прийняття такого рішення, неможливим є надання належної правової оцінки їх обґрунтованості та правомірності.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В свою чергу згідно ч. 4 ст. 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору, з`ясовує, якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази. При цьому суд може вживати заходи щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак в даному випадку судом першої інстанції зазначених вимог не виконано, що призвело до ухвалення у справі судового рішення без належного з`ясування всіх обставин у справі.

Так, зокрема, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення, з огляду на те, що матеріали не містять довідки, яка підготовлена старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску, яка мала бути підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну позивачу. Крім того суд першої інстанції посилався на надання відповідачем доказів того, що в мобільному телефоні громадянина виявлено проросійський контент, що підтримує дії країни-окупанта рф та заборонену символіку та того, що громадянин є активним користувачем проросійських телеграм-каналів, що пропагують політику рф та виправдовують агресію рф проти України.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що заборона позивачу в`їзду на територію України терміном на 3 (три) роки є необхідним та пропорційним законній меті.

Судом апеляційної інстанції з метою повного та всебічного встановлення всіх обставин у даній справі ухвалою від 03.09.2024 року було витребувано від НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_3 ): завірену належним чином копію рішення (постанови) № 19/103 від 23.02.2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також всі документи, які стали підставою для прийняття зазначеного вище рішення (в тому числі довідку, складення якої передбачено Інструкцією про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 року № 946); докази (за їх наявності) у підтвердження викладених в апеляційній скарзі доводів щодо виявлення у телефоні громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 фактів підтримки ним дій країни-окупанта російської федерації та забороненої символіки.

На вимогу суду апеляційної інстанції відповідачем у справі були надані відповідні витребувані матеріали, зокрема, копію постанови від 23.02.2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , довідку про підстави заборони в`їзду в Україну від 23.02.2024 року, фото матеріали у підтвердження факту виявлення прикордонниками у мобільному телефоні позивача проросійського контенту.

Дослідивши подані відповідачем докази, колегія суддів встановила, підставою для прийняття оскаржуваної постанови від 23.02.2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказано ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.п. «ж» п. 2.1 розділу ІІ Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 року № 946.

У змісті постанови про заборону в`їзду зазначено, що 23.02.2024 року о 16:00 год на в`їзд в Україну прибув громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час проведення фільтраційних заходів в мобільному телефоні громадянина виявлено проросійський контент, що підтримує дії країни-окупанта російської федерації та заборонену символіку. Громадянин є користувачем проросійських Телеграм-каналів, що пропагандують політику російської федерації та виправдовують агресію рф проти України.

Статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 13 цього Закону, за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України (далі - орган охорони державного кордону) рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - іноземець) визначає Інструкція про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 року № 946 (далі Інструкція № 946).

Пунктом 2.1 Розділу ІІ Інструкції № 946 передбачені підстави для прийняття органом охорони державного кордону рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну.

Так, відповідно до п.п. «ж» п. 2.1 Інструкції № 946, (пункт 2.1 розділу ІІ доповнено новим підпунктом "'ж" згідно з Наказом Міністерства внутрішніх справ № 981 від 26.11.2019 року), рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в інтересах забезпечення національної безпеки України у сфері безпеки державного кордону України та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Згідно п. 2.3 Інструкції № 946, рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю приймається органом охорони державного кордону відповідно до частини третьої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" строком на три роки.

Зазначеними положеннями чинного законодавства передбачено право органів державної прикордонної служби України приймати рішення про заборону іноземцю або особі без громадянства, зокрема, в інтересах забезпечення національної безпеки України.

Відповідно до п. 3.1 та 3.2 Інструкції № 946, у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів (далі - старший зміни) складається довідка.

У довідці зазначаються: а) відомості про особу за такими обов`язковими реквізитами: „Громадянство, „Прізвище, ім`я особи, „Стать, „Дата народження (день, місяць та рік), „Вид документа (паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), „Серія, номер документа; б) обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду; в) у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема: обставини і характер вчинення особою діяння; результати досліджень паспортних документів такої особи чи візи; г) термін заборони в`їзду в Україну особі, визначений відповідно до розділу III цієї Інструкції.

Згідно п. 3.3 Інструкції № 946, на підставі відомостей, викладених у довідці, старшим зміни готується постанова про заборону в`їзду в Україну (далі - постанова) (додаток 1).

Постанова складається у двох примірниках, які підписуються старшим зміни.

Відповідно до 3.4 Інструкції № 946, підготовлені довідка та два примірники постанови (далі - матеріали) невідкладно надсилаються начальнику зміни оперативно-чергової служби центру управління службою органу охорони державного кордону (далі - начальник зміни) для доповіді начальнику органу охорони державного кордону або його першому заступнику (далі - уповноважена посадова особа) для прийняття рішення.

Отримавши матеріали, начальник зміни реєструє їх у журналі обліку матеріалів щодо заборони в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (додаток 2) та невідкладно доповідає про їх надходження уповноваженій посадовій особі для прийняття рішення. При цьому в журналі в обов`язковому порядку зазначаються час отримання матеріалів начальником зміни та час доповіді про їх надходження уповноваженій посадовій особі, що засвідчується підписом начальника зміни (п. 3.5 Інструкції № 946).

За положеннями п. 3.6 Інструкції № 946, уповноважена посадова особа зобов`язана протягом трьох годин після доповіді розглянути отримані матеріали та:

а) за наявності підстав прийняти шляхом затвердження обох примірників постанови рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну. Затверджені примірники постанови передаються начальнику зміни;

б) за відсутності достатніх підстав утриматися від прийняття рішення, наклавши на постанові відповідну резолюцію. Незатверджені примірники постанови передаються начальнику зміни.

Про прийняте рішення начальник зміни невідкладно із застосуванням засобів телефонного зв`язку інформує старшого зміни.

В даному випадку встановлено, що оскаржувана постанова про заборону в`їзду позивачу на територію України була прийнята старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску «Старокозаче» лейтенантом ОСОБА_5 та у той же день затверджена начальником НОМЕР_2 прикордонного загону.

Підставою для прийняття даної постанови слугувала довідка про підстави заборони в`їзду в Україну від 23.02.2024 року, складена старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску «Старокозаче» лейтенантом ОСОБА_5 , що відповідає нормам Інструкції № 946, а тому висновки суду першої інстанції про порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваної постанови є безпідставними.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи постанова про заборону в`їзду в України від 23.02.2024 року громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнята органом державної прикордонної служби на підставі саме п.п. «ж» п. 2.1 Інструкції № 946, яким пункт 2.1 розділу ІІ доповнено згідно з Наказом Міністерства внутрішніх справ № 981 від 26.11.2019 року, та саме в інтересах забезпечення національної безпеки України у сфері безпеки державного кордону України та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, у зв`язку із виявленням у телефоні позивача факту його користування проросійськими Телеграм-каналами, що пропагандують політику рф та виправдовують агресію рф проти України.

У підтвердження вказаного відповідач надав скріни з екрана телефону, з яких вбачається, що позивач є користувачем телеграм-каналів «Приднестровец», «РОССИЯ 24/7».

Дослідивши надані докази, колегія суддів зазначає наступне:

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє і на теперішній час.

Як слідує з Стратегії воєнної безпеки України, затвердженої Указом Президента України від 25 березня 2021 року № 121/2021, воєнна безпека України є однією із засадничих умов реалізації права українського народу на самовизначення, збереження держави Україна та забезпечення її сталого розвитку на основі найвищих цінностей демократії, верховенства права, свободи, гідності, безпеки і процвітання громадян усіх національностей. Захист суверенітету і територіальної цілісності України - найважливіша функція держави, справа всього українського народу. У стратегії зазначено, що на національному рівні російська федерація залишається воєнним противником України, який здійснює збройну агресію проти України, тимчасово окупував територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, території у Донецькій та Луганській областях, системно застосовує воєнні, політичні, економічні, інформаційно-психологічні, космічні, кібер- та інші засоби, що загрожують незалежності, державному суверенітету і територіальній цілісності України.

Пунктом 5 Стратегії національної безпеки України, затвердженої Указом Президента України від 14 вересня 2020 року № 392/2020, з урахуванням фундаментальних національних інтересів, визначених Конституцією України і Законом України "Про національну безпеку України", визначено, що пріоритетами національних інтересів України та забезпечення національної безпеки є: відстоювання незалежності і державного суверенітету; відновлення територіальної цілісності у межах міжнародно визнаного державного кордону України; суспільний розвиток, насамперед розвиток людського капіталу; захист прав, свобод і законних інтересів громадян України; європейська і євроатлантична інтеграція.

Згідно ст. 19Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України.

З огляду на те, що на території України з 24.02.2022 року триває військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, здійснення органом державної прикордонної служби України посиленого прикордонного контролю є дійсно необхідним, виправданим, таким, у якому існує нагальна потреба та, що відповідає легітимній меті його здійснення - ефективного реагування держави на загрози її безпеці.

Державна прикордонна служба України та її територіальні органи наділені компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенціальних) законним інтересам держави Україна та громадян України та інших дій, спрямовані на попередження таких загроз, їх локалізацію та усунення.

Державна прикордонна служба України є компетентним державним органом, який має право на прийняття рішень про заборону в`їзду на територію України навіть без наявності порушень законодавства особами на території України, яким приймається рішення про заборону в`їзду на території України.

Необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.

За обставин даної справи посадовою особою державної прикордонної служби України при проведенні процедури прикордонного контролю було встановлено факт користування позивачем інформаційними телеграм-каналами («Приднестровец», «РОССИЯ 24/7»), які містять, в тому числі, новини про політичних діячів російської федерації та їх висловлювання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач є громадянином іншої держави Республіки Молдова. В свою чергу державні інституції України не мають права втручатись та забороняти право особи іншої країни користуватись Телеграм-каналами.

Докази того, що позивач здійснює не лише перегляд новин у телеграм-каналах, а й розповсюджує інформацію з цих телеграм-каналів, пропагандує політику рф проти України, або висловлює підтримку агресії рф проти України відповідачем до суду не надано.

Відтак відповідачем не доведено наявності підстав вважати, що перебування позивача на території України загрожує національній безпеці України або охороні громадського порядку.

На думку колегії суддів застосований до позивача захід не є співмірним виявленим обставинам, виправданим та пропорційним.

Крім того, колегія суддів також звертає увагу на те, що громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , був документований в Україні посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_5 , строком дії до 25.01.2025 року та при її видачі органом міграційної служби здійснювалась перевірка підстав для відмови у видачі відповідної посвідки, зокрема, і такої, як отримання від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформації про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином (п.п. 7 п. 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання). З огляду на видачу позивачу відповідної посвідки, наявність вказаних обставин міграційним органом невстановлена.

З огляду на недоведеність відповідачем обставин, з якими законодавство України пов`язує можливість прийняття рішення про заборону іноземцю в`їзду в України строком на три роки, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.02.2024 року не може вважатись законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку судом першої інстанції при вирішенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення від 23.02.2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на 3 (три) роки до 22.02.2027 року, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та не надано їм належної правової оцінки, а тому рішення суду в цій частині не відповідає вимогам ст. 242 КАС України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні на підставі ст. 317 КАС України, шляхом викладення його мотивувальної частини, яка стосується вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення від 23.02.2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на 3 (три) роки до 22.02.2027 року в редакції даної постанови суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року змінити, шляхом викладення його мотивувальної частини, яка стосується вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення від 23.02.2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на 3 (три) роки до 22.02.2027 року, - в редакції даної постанови суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у справі №420/6663/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 27.09.2024 року.

Суддя-доповідач: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова