Справа № 380/10552/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року м. Львівсправа № 380/10552/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01 серпня 2017 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сплатити ОСОБА_1 заборгованість пенсії, що виникла з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2018 року з врахуванням вже погашеної заборгованості та нарахуванням компенсації втрати частини доходів;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2012 році йому було призначено пенсію за віком. У 2014 році позивач отримав статус внутрішньо переміщеної особи та отримував пенсію. У 2017 році позивач переїхав до міста Костянтинівка Донецької області, де зареєстрував своє місце проживання 10 січня 2017 року. Саме тоді, у 2017 році, позивачу була призупинена виплата пенсії, підстави та строк призупинення виплати пенсії йому не були відомі. З листа-відповіді відповідача від 03 квітня 2024 року № 0500-0202-8/32016, наданої у відповідь на адвокатський запит представника позивача, випливає, що виплату пенсії позивачу було призупинено з 01 серпня 2017 року згідно із статтею 12 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі також Закону № 1706) та поновлено виплату пенсії у вересні 2017 року. Позивач пригадує, що тоді, у 2017 році, виникла ситуація, за якої його довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи була скасована, а орган Пенсійного фонду України вимагав постановлення на облік, незважаючи на те, що він був зареєстрований 10 січня 2017 року на території, вільній від окупації (у м. Костянтинівка Донецької області). Тоді 28 серпня 2017 року позивач отримав довідку № як внутрішньо переміщена особа та звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про продовження виплати пенсії.

Дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивач уважає протиправними, оскільки таке припинення виплати пенсії відбулося безпідставно та не у спосіб, визначений частиною першою статті 49 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також Закон № 1058). Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058 визначено вичерпний перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду. Цим переліком передбачена можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом. Рішення про припинення виплати пенсії із зазначенням підстави для такого припинення позивач не отримував. Також позивач наголошує на тому, що право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися із місцем проживання особи.

Позивач відзначає, що право особи на отримання пенсії (у тому числі за минулий час) як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України, а тому обмеження такого права можливо лише на підставі законів, які приймаються Верховною Радою України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом № 1058, не можуть застосовуватись. А тому, на переконання позивача, суперечитиме статтям 6 та 7 КАС України застосування до спірних правовідносин положення Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 (далі також Порядок № 365), у редакції, чинній до 30 серпня 2019 року, яким регламентовано, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, а також застосування приписів пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі також Постанова № 637) у редакції, чинній з 30 серпня 2019 року, якими визначено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Звідси, позивач уважає, що має право на виплату заборгованості пенсії, що виникла з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2018 року, з урахуванням вже погашеної заборгованості та нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

У зв`язку з наведеним з метою захисту свого порушеного права на належне пенсійне забезпечення позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду, який просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що за матеріалами електронної пенсійної справи позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 1058. Виплату пенсії позивачу проведено по липень 2017 року. З 01 серпня 2017 року виплату пенсії припинено на підставі статті 12 Закону № 1706. На підставі заяви від 28 серпня 2017 року та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28 серпня 2017 року № Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновило виплату пенсії позивачу як внутрішньо переміщеній особі з 01 серпня 2017 року з урахуванням вимог частини першої статті 46 Закону № 1058 на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Починаючи з 01 вересня 2018 року по сьогодні виплата пенсії позивачу проводиться шляхом включення нарахованого місячного розміру пенсії до сформованої відомості на виплату пенсій з подальшим зарахуванням на поточний рахунок, відкритий в банківській установі АТ «Ощадбанк». Доплата за період з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2018 року становить 52817,08 грн.

Відповідач зазначає, що механізм виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) з урахуванням надбавок, підвищень, компенсації втрати частини доходу, грошової допомоги та інших пов`язаних із ними виплат, які не виплачено за період до місяця відновлення їх виплати (далі - пенсійні виплати за минулий період) внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту першого частини першої статті 12 Закону № 1706 від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, визначений відповідним Порядком, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165 (далі Порядок № 1165). Відповідно до приписів цього Порядку пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

З урахуванням наведеного пенсійні виплати ОСОБА_1 за минулий період обліковані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та включені до переліку отримувачів станом на 01 січня 2022 року. Протягом 2022 року відповідно до Порядку № 1165 позивачу проведено виплату пенсійних коштів за минулий період в межах бюджетних призначень в листопаді 2022 року в сумі 530,00 грн, в грудні 2022 року в розмірі 2,18 грн. Протягом 2023 року відповідно до Порядку № 1165 позивачу проведено виплату пенсійних коштів за минулий період в межах бюджетних призначень в липні 2023 року в розмірі 557,32 грн, у вересні 2023 року в розмірі 2093,00 грн, у жовтні 2023 року в розмірі 1303,00 грн, у листопаді 2023 року у розмірі 4,10 грн та у грудні 2023 року в розмірі 0,62 грн. Залишок заборгованості за пенсійною справою позивача станом на 23 травня 2024 року становить 48326,86 грн (52817,08 грн 4490,22 грн). Бюджет Пенсійного фонду України станом на 2024 рік на сьогодні не затверджено. Подальша виплата пенсійних коштів за минулий період, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, буде проводитися в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету, Пенсійним фондом України після прийняття бюджету Пенсійного фонду України на 2024 рік.

Відповідач підсумовує, що у межах спірних правовідносин він діяв відповідно до вимог чинного законодавства України, прав позивача не порушував, з огляду на що підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні. У зв`язку з наведеним у задоволенні адміністративного позову просить відмовити повністю.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 21 травня 2024 року у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду відмовлено; відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з довідкою Шевченківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 08 березня 2024 року № 1308-50031-54863 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взятий на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Костянтинівка) та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 1058.

З 01 серпня 2017 року позивачу припинено виплату пенсії на підставі статті 12 Закону № 1706.

На підставі заяви від 28 серпня 2017 року та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28 серпня 2017 року № , виданої Управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновило виплату пенсії позивачу на виплатний період вересня 2018 року.

Заборгованість з пенсійної виплати позивача за період з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2018 року обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Костянтинівка), що підтверджується доданими відповідачем до відзиву на позовну заяву витягами з електронної підсистеми «Призначення та виплата пенсій».

Листом від 03 квітня 2024 року № 0500-0202-8/32016 «Про надання інформації на ОСОБА_1 », наданої у відповідь на адвокатський запит представника позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило про таке:

«… ОСОБА_1 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа в Головному управлінні з дислокацією в м. Костянтинівка Донецької області. Справу взято на облік 01.07.2014. …

… Виплату пенсії ОСОБА_1 було призупинено з 01.08.2017 згідно із статтею 12 Закону № 1706.

Рішення управлінням щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 не приймалось.

Додатково зазначаємо, що 28.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління із заявою про подовження виплати пенсії.

З метою забезпечення виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 виплата пенсії проводиться виключно за даними інформаційної бази переміщених осіб, яка ведеться органами соціального захисту населення на підставі списків, отриманих в порядку обміну інформацією.

На підставі наявної позитивної інформації з єдиної бази внутрішньо переміщених осіб щодо підтвердження дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії на виплатний період вересня 2018 року. Заборгованість за період з 01.08.2017 по 31.08.2018 була облікована в Головному управлінні.

Пунктом 1 Постанови № 637 визначено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Передбачений Постановою № 637 окремий порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165.

Відповідно до означеного Порядку ОСОБА_1 проведено виплату коштів на погашення заборгованості в розмірі 4490,22 грн в межах бюджетних призначень».

Позивач, уважаючи протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії на період з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2018 року, звернувся з цим позовом до суду.

Зміст спірних правовідносин полягає у тому, що позивач, який є внутрішньо переміщеною особою, уважає, що відповідач протиправно припинив виплату його пенсії на період з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2018 року, а заборгованість з пенсійної виплати за вказаний період не виплатив відповідно до приписів Закону № 1058.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року за № 137-V (переглянута), яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі також Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

З 22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яким відповідно до Конституції та Законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1 Закону України № 1706 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України № 1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

За приписами статті 5 Закону № 1706 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

Статтею 7 Закону України № 1706 передбачено, зокрема що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Статтею 12 Закону № 1706 визначені підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 14 Закону України № 1706 внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», яка набрала чинності з 08 жовтня 2014 року, затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, пунктом 1 якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Приписами пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», яка набрала чинності з 26 листопада 2014 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Такі виплати можуть проводитися публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» за письмовими заявами осіб з інвалідністю I групи та осіб, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, безоплатно з доставкою додому за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб з одночасною їх фізичною ідентифікацією для отримання соціальних виплат.

Поновлення або припинення соціальних виплат здійснюється публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365.

Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 Порядку № 365 визначено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 365 призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред`являється оригінал такої довідки.

Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (пункт 15 Порядку № 365).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 1058 виключно цим Законом, зокрема визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 8 Закону № 1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон № 1058. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Приписами частини першої статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону № 1058 врегульовано питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, згідно з положеннями статті 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Отже, перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною першою статті 49 Закону № 1058, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Суд встановив, що виплату пенсії позивачу було припинено відповідачем з 01 серпня 2017 року згідно із статтею 12 Закону № 1706.

Утім стаття 12 Закону № 1706 не визначає підстави для припинення виплати пенсії, а встановлює підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб.

Отож, відповідач у спірних правовідносинах не застосував жодної з підстав для припинення виплати пенсії позивача, передбачених частиною першою статті 49 Закону № 1058.

Крім цього, як стверджує сам відповідач, рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу із зазначенням підстав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не приймало. Натомість стаття 49 Закону № 1058 імперативно визначає, що виплата пенсії припиняється за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Звідси, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, без прийняття відповідного рішення, відповідач порушив право позивача на отримання належних йому сум пенсії. Водночас право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

За цих обставин суд доходить висновку про протиправність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу на період з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2018 року.

Відповідно до статті 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Суд встановив, що заборгованість з пенсійних виплат за період, за який їх виплату позивачу було припинено (з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2018 року) нарахована та обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, що визнається відповідачем. Однак відповідач повідомляє, що виплата цієї заборгованості здійснюється на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, відповідно до пункту 1 Постанови № 637 та Порядку № 1165.

Оцінюючи таку поведінку відповідача, суд зазначає таке.

Пункт 1 Постанови № 637 доповнено новим абзацом згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 788, яким установлено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Передбачений пунктом 1 Постанови № 637 окремий порядок поетапної виплати недоотриманих сум пенсій внутрішньо переміщеним особам затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165.

Згідно з абзацом другим пункту 1 Порядку № 1165 пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

За змістом пункту 2 Порядку № 1165 облік сум пенсійних виплат за минулий період ведеться територіальними органами Пенсійного фонду України, в яких особи перебувають на обліку як одержувачі пенсій, в базах даних одержувачів пенсій (електронних пенсійних справах) на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України про відновлення виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), а також про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб або осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території (за наявності нарахованих сум, що підлягають виплаті за період до місяця відновлення виплати пенсій або до місяця смерті особи) (далі - рішення), та у cформованому на їх підставі переліку отримувачів виплат за минулий період (далі - перелік отримувачів).

Пунктом 4 Порядку № 1165 передбачено, що пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів.

У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом другим цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

За результатами виконання бюджету Пенсійного фонду України за дев`ять місяців відповідного року зазначений в абзаці другому цього пункту розмір пенсійної виплати за минулий період може бути збільшений пропорційно залишку бюджетних призначень, але не може перевищувати належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

Отже, Постанова № 637 та Порядок № 1165 визначають додаткові умови виплати внутрішньо переміщеним особам пенсій за минулий період, що не передбачені Конституцією України та Законом № 1058.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказав, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

У преамбулі до Закону № 1058 зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлені законами.

Суд ураховує, що Верховною Радою України не вносились зміни до Закону № 1058, що стосуються особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у разі суперечності норм підзаконного акта нормам закону належить застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Крім того, як визначено статтею 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Броньовський проти Польщі» зазначив, що принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й що безпосередньо випливає з цього обов`язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя (пункт 184).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Отже, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

З огляду на викладене суд критично оцінює поведінку відповідача щодо виплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2018 року на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, відповідно до пункту 1 Постанови № 637 та Порядку № 1165, а не відповідно до Закону № 1058, адже наведене свідчить про невиконання державою взятих на себе позитивних зобов`язань.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість з пенсії за період з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2018 року з урахуванням вже проведених виплат.

Щодо виплати заборгованості з пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів суд зазначає таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

За статтею 1 Закону № 2050 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (стаття 2 Закону № 2050).

Відповідно до статті 3 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Водночас статтею 4 Закону № 2050 передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Зміст наведених норм права дає підстави стверджувати, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом № 2050, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. Одночасно законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 520/1001/19 та від 23 березня 2023 року у справі № 520/2020/19.

Суд зазначає, що станом на момент звернення позивача з цим позовом до суду виплата заборгованості з пенсії відповідачем ще не здійснена.

Своєю чергою зі змісту норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050 та Порядку № 159 можна дійти висновку, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що позовна вимога позивача про виплату заборгованості з пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 червня 2024 року у справі 440/700/20, яку суд ураховує на підставі вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частинами першою, третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом правил статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає з урахуванням кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Отже, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 1211,20 грн.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84121) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 на період з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2018 року з урахуванням вже проведених виплат.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1211,20 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 30 вересня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна