Справа № 200/4055/24
Суддя: Мартишева Т. О.
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

233 № 200/4055/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретарей Любач Н.О., Колеснікової М.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Штукіна В.А.,

представника відповідача Кошевського В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Штукін Віктор Анатолійович, до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Штукін В.А., звернувся до суду з даним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, вказуючи, що 23 листопада 2023 року ст. державний інспектор відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, розглянувши відомості з матеріалів інформаційного файлу, створеного системою за допомогою технічних засобів, встановила, що 23 листопада 2023 року о 22 го. 27 хв. за адресою: км 24 + 200, Київська область, автомобіль марки VOLVO FH 16, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , рухався із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п.22.5 Правил дорожнього руху України, з перевищенням загальної маси транспортного засобу на 9,238% (3,695 тон), при нібито дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. Постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії АА №00015052, від 23 листопада 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 8500,00 грн. Про наявність постанови по справі про адміністративне правопорушення позивач дізнався в травні 2024 року, отримавши постанову ст. державного виконавця Костянтинівського відділу ДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про арешт майна боржника від 19 лютого 2024 року.

Із постановою про притягнення до адміністративної відповідальності позивач не погоджується, вважаючи її також, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу VOLVO FH 16, д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , вбачається, що зазначений транспортний засіб є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем-Е, та належить КП «Промремонт», одним із засновників та директором якого є ОСОБА_1 . Однак, в оскаржуваній постанові не зазначено, що вказаний вантажний сідловий тягач рухався з спеціалізованим напівпричепом цистерною д.н.з. НОМЕР_3 . При цьому, відповідно до Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженому постановою КМУ від 27 грудня 2019 року №1174, автоматичний пункт може забезпечувати фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв, та метадані повинні містити дані про державний номерний знак причепу, напівпричепу та інших причепних пристроїв, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу, інших причепних пристроїв у разі використання такого.

Тобто, відповідачем взагалі не досліджено питання, який саме причеп, напівпричеп або інший причепний пристрій використовувався в цьому випадку.

В свою чергу, сідловий тягач VOLVO FH 16, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі спеціалізованим напівпричепом-цистерною, д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно до Правил дорожнього руху для спеціалізованого вантажного сідлового тягача граничною відміткою по вазі є вага понад 40 тон.

Як вбачається з постанови серії АА №00015052 від 23 листопада 2023 року, загальна маса транспортного засобу, виміряна з урахуванням похибки, становила 43695 кг.

Однак, при винесенні оскаржуваної постанови за перевищення нормативно допустимих габаритно-вагових параметрів ТЗ, відповідач не керувався вимогами щодо таких габаритно-вагових параметрів, встановлених п. 22.5 Правило дорожнього руху для контейнеровозів, що фактично призвело до помилкового висновку про перевищення допустимих габаритно-вагових параметрів ТЗ.

Тобто, в цьому випадку, враховуючи, що VOLVO FH 16, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався із спеціалізованим напівпричепом-цистерною, д.н.з. НОМЕР_3 , для якого встановлена гранична відмітка по вазі понад 40 тон, рухався зі спеціалізованим напівпричепом-цистерною, який до уваги взагалі взятий не був, тому позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, тож постанова серії АА №00015052 від 23 листопада 2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Крім того, відповідно до видаткової накладної № 452 від 18 листопада 2023 року, товарно-транспортної накладної № 6589 від 18 листопада 2023 року, рахунку на оплату №92 від 18 листопада 2023 року, КП «Промремонт» перевозилась кислота сірчана технічна (доречі прекурсор), яка є рухомим під час руху, а тому проведення зважування у русі, без дотримання часу, необхідного для врівноваження жидкого вантажу, не може дати достатніх результатів навантаження на транспортний засіб та причеп.

Також, відповідно до цих документів, загальна вага вантажу з транспортним засобом складала 39,5 т.

На путі руху транспортного засобу від м. Львів до м. Костянтинівка він пройшов чотири вагових, і лише на виїзді з Київської області виникли якісь зауваження.

Вважає, що відповідачем в даному випадку здійснено дії, які суперечать вимогам ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Приймаючи до уваги викладене, позивач просить: - постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті стосовно ОСОБА_1 , серія НОМЕР_4 від 23 листопада 2023 року, за ч.2 ст.132-1 КУпАП, з накладанням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн скасувати; - провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч.2 ст.132-1 КУпАП закрити; - стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 , понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн..

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 липня 2024 року дану позовну заяву було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2024 року визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, поновлено позивачу строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

Судовими ухвалами від 05 серпня 2024 року, 06 вересня 2024 року, 27 вересня 2024 року вирішено питання про участь учасників справи у судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Штукін В.А., підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, при цьому позивач пояснив, що КП «Промремонт», директором якого він являється, займається перевезеннями специфічного продукту сірчаної кислоти, транспортні засоби постійно їздять цим маршрутом та раніше претензій до ваги не було. Перенавантаження вони не допускають, оскільки мова йде про небезпечний вантаж. База у м. Львів, де відбувалося завантаження, є сертифікованою, все було зважено, машина проїхала декілька вагових і тільки у Київській області виникли претензії. Вважає, що зафіксоване навантаження не належить зазначеному у постанові транспортному засобу, можливо поруч їхав контейнеровоз, вазі якого воно відповідає. Просили врахувати, що зважування у русі без дотримання часу, необхідного для врівноваження рідкого вантажу не може дати достовірних результатів навантаження. Позов просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті Кошевський В.С. у судовому засіданні зазначив про невизнання відповідачем позовних вимог, підтримуючи доводи письмового відзиву, з якого вбачається, що постановою від 23 листопада 2023 року серії АА № 00015052 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП. Згідно оскаржуваної постанови, 21 листопада 2023 року о 22 год 27 хв., за адресою М-06, км 24+100, Київська області позивач, як відповідальна особа, допустив рух транспортного засобу VOLVO FH 16, державний номерний знак НОМЕР_1 , із перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306: перевищення загальної маси транспортного засобу на 9.238% (3.695 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.

Правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM 1, 1, який відповідає вимогам Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 2016 року №94, на підтвердження чого до відзиву надано копії свідоцтв.

Зафіксовані приладом параметри відображені у карті габаритно-вагового контролю, на підставі даних якої та інших даних було винесено оскаржувану постанову.

Зміст оскаржуваної постанови відображає усі істотні ознаки складу правопорушення, факт вчинення цього правопорушення доведено правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю з використанням належного технічного приладу, перевищення вищезазначених параметрів було встановлено з врахуванням вимірів із урахуванням похибки вагових і габаритних параметрів транспортного засобу, вказаного у постанові. Укртрансбезпекою виконано всі законодавчо встановлені дії щодо направлення на адресу позивача, яка внесена до державних реєстрів, оскаржуваної постанови.

Позовна заява датована 14 червня 2024 року, при тому, що оскаржувану постанову винесено 23 листопада 2023 року, позивачем ініційовано звернення до суду після спливу 6 місяців з моменту винесення оскаржуваної постанови, що свідчить про не дотримання процесуального обов`язку. Оскаржувана постанова 24 листопада 2023 року була скерована рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача, яка внесена до офіційних державних реєстрів, що підтверджується копією ф103 поштового відправлення №096. Однак, даний лист повернуто за закінченням терміну зберігання, що свідчить про неналежне відношення до поштової кореспонденції за адресою, внесеною до офіційних державних реєстрів.

Згідно статті 279-5 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи). Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову від її отримання. У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або Єдиному державному демографічному реєстрі адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.

Відповідач вважає помилковими та необґрунтованими твердження позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин максимально дозволеної маси навантаження в розмірі 44 тонни. Так, згідно пункту 22,5 Правил дорожнього руху, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема фактичної маси 44 тонни для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра на автомобільних дорогах державного значення. Отже, для застосування параметру фактичної маси в розмірі 44 тонни при оцінці правомірності руху транспортного засобу обов`язково мають бути дотримані такі вимоги: 1) автомобіль (тягач) має бути трьохвісним з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом) загальною максимальною довжиною 13,716 метра; 2) на зазначеному автомобілі (тягачі) із вказаним напівпричепом (контейнеровозом) мають бути розміщені один або більше контейнерів або змінних кузовів; 3) рух має здійснюватися на автомобільних дорогах загального значення. Відсутність, хоча б однієї із вказаних вимог унеможливлює застосування підвищеного показнику фактичної маси 44 тонни при оцінці правомірності руху транспортного засобу. Адже виключно в сукупності зазначені вимоги дозволяють досягнути належних безпекових показників при русі транспортних засобів (джерел підвищеної небезпеки).

Наказом Міністерства транспорту України від 14 січня 1997 року №363 "Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" (далі Правила №363) дано визначення н/причеп-контейнеровоз транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів. Згідно п.17.6. Правил № 363, для перевезення контейнерів перевізник повинен надавати автомобілі (автопоїзди) із бортовими платформами або спеціалізований рухомий склад (низькорамні напівпричепи - контейнеровози, автомобілі із вантажопіднімальними пристроями тощо). Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Міжнародної конвенції про безпечні контейнери, "Контейнер" означає предмет транспортного обладнання: a) що має постійний характер і, відповідно, є досить міцним, щоб бути придатним для багаторазового використання; b) спеціально сконструйований для полегшення перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного перевантаження; c) сконструйований з урахуванням необхідності закріплення та (або) легкої обробки й для цього обладнаний кутовими фітингами; d) такого розміру, що площа, яка знаходиться між чотирма зовнішніми нижніми кутами, складає: i) не менше 14м2 (150 кв. футів) або ii) не менше 7 м2 (75 кв. футів), якщо його обладнано верхніми кутовими фітингами; термін "контейнер" не включає ні транспортних засобів, ні пакування; однак він поширюється на контейнери, коли вони перевозяться на шасі. "Кутові фітинги" означають сукупність отворів і граней у верхній та (або) нижній частинах контейнера, які використовуються для обробки, штабелювання та (або) закріплення. Отже, невідємною частиною безпечних контейнерів є кутові фітинги кутові кріплення для полегшення погрузки і складування, наявність спеціальної конструкції, що полегшує його перевантаження, зокрема з одного виду транспорту на інший (водний, залізничний, автомобільний тощо). Згідно пункту 16 частини 1 статті 4 Митного кодексу України, контейнер транспортне обладнання (клітка, знімна цистерна або подібний засіб), що: а) являє собою повністю або частково закриту ємність, призначену для поміщення в неї вантажів; б) має постійний характер і завдяки цьому є достатньо міцним, щоб слугувати для багаторазового використання; в) спеціально сконструйоване для полегшення перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного перевантаження; г) сконструйоване таким чином, щоб полегшити його перевантаження, зокрема з одного виду транспорту на інший; ґ) сконструйоване таким чином, щоб його можна було легко завантажувати та розвантажувати; д) що має внутрішній об`єм не менше одного метра кубічного. Термін "контейнер" включає приладдя та обладнання, необхідні для цього типу контейнера, за умови, що вони перевозяться разом із контейнером. Знімні кузови прирівнюються до контейнерів; Наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 № 521 затверджено Порядок затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання (далі Порядок № 521). Відповідно до п. п. 1.1 1.5 Порядку № 521 цей порядок визначає механізм затвердження конструкції колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) категорій M, N, O, L, нових частин та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах (далі - обладнання) відповідно до вимог Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року з поправками 1995 року (далі - Угода). На кожен КТЗ або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник - резидент України видає сертифікат відповідності. На кожен новий КТЗ або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на КТЗ, що були у користуванні, сертифікат відповідності видають уповноважені органи або органи із сертифікації, акредитовані відповідно до законодавства, призначені Міністерством інфраструктури України. Сертифікати відповідності на контейнер (клітку, знімну цистерну або подібний засіб) в матеріалах справи відсутні, позивачем до позовної заяви не додані. Відповідно до п.17.2-17.5 Правил № 363, універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м). Після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил, навісити бирку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача (п.17.5. Правил № 363). Разом із тим, відповідно до п.17.9 Правил № 363, приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється: при наявності Договору на підставі заявки, а при відсутності Договору разового договору.

Саме договір про перевезення вантажів контейнером є належним доказом надання послуг з перевезення вантажу у контейнері. Зазначене, вказує на відсутність належних доказів перевезення вантажів за допомогою контейнерів.

Зміст свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, доданих позивачем до позовної заяви, зміст фотофіксації та відеофіксації (в момент вчинення правопорушення) транспортних засобів, якими здійснено перевезення вантажів у цій справі, свідчить про те, що транспортний засіб перевозив вантаж не у напівпричепі - контейнеровозі, не у контейнерах або в змінних кузовах, а тому загальна маса транспортного засобу повинна складати 40 т. Доказів на підтвердження права на перевезення вантажу з підвищеними нормативними показниками (44т) позивач не надає. Вагові норми у розмірі 44 т застосовуються виключно при здійсненні перевезення вантажів автомобільними дорогами державного значення із використанням трьохвісних автомобілів (тягачів) з двовісними або трьохвісними напівпричепами (контейнеровозами), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.

Отже, фактична маса для зафіксованих транспортних засобів має бути не більше 40 тонн, тому оскаржувана постанова містить правомірні відомості і є такою, що винесена у межах та у спосіб, що встановлені чинним законодавством.

Позивачем не надано доказів перевезення сертифікованого контейнеру (клітки, знімної цистерни або подібного засобу) із фітингами та відповідним маркуванням.

Відповідно до частини 12 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Здійснення руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами загального користування з перевищенням нормативних параметрів, визначених пунктом 22.5 ПДР, без дозволу або документу про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, формує склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП, яке вважається вчиненим в момент фіксації.

Відповідач вважає безпідставними припущення позивача про не врахування напівпричепу при притягненні його до адміністративної відповідальності. Адже, відомості в оскаржуваній постанові, зокрема в розділі «Результати автоматичної фіксації транспортного засобу в момент учинення адміністративного правопорушення» спростовують зазначене твердження позивача.

Згідно оскаржуваної постанови, результати автоматичної фіксації транспортного засобу в момент учинення адміністративного правопорушення наступні: 1) Виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу: загальна маса - 43695 кг; 2) Фактичні зафіксовані параметри ТЗ: кількість вісей - 6 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 3470 мм, 2-3: 1400 мм, 3-4: 3380 мм, 4-5: 1330 мм; 5-6: 1340 мм; навантаження на вісь 1 - 7650 кг, 2 - 9200 кг, 3 - 5800 кг, 4 - 8100 кг, 5 - 8700 кг; 6 - 9100 кг; загальна маса - 48550 кг. Перевищення, встановлених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, на ділянці автомобільної дороги було встановлено вимірами технічних приладів із урахуванням похибки зазначених технічних приладів, відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010. Відсоткове значення перевищення максимально допустимої маси транспортних засобів отримано і відображено в оскаржуваній постанові з врахуванням допустимої похибки вимірювання вагового комплексу, яка складає до 10 % щодо визначення загальної маси транспортного засобу, та 16 % щодо навантаження на осі, як передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010 (OIML R 134-1:2006, IDT). Враховуючи можливу максимально дозволену похибку автоматичного комплексу габаритно-вагового контролю, відсоткове перевищення навантаження транспортного засобу здійснюється за формулою: % перевищення = ((Xфакт ? Xнорм ? похибка пристрою)/Xнорм)*100% 9.238% = ((48550 40000 10% * 48550) / 40000)*100%, де Xфакт фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр). Xнорм нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр) зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР. Похибка пристрою регламентовано-допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на Xфакт (при розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр).

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем; напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Положеннями пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 визначено, що сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа. Таким чином, напівпричіп - це транспортний засіб без джерела енергії та самостійно пересуватись і перевозити вантажі по дорогах не може, отже рушійною силою для нього є саме тягач, який є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів, власник якого є суб`єктом адміністративної відповідальності за порушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, в тому числі за статтею 132-1 КУпАП.

Усе вищезазначене досліджено та підтверджено уповноваженою посадовою особою Укртрансбезпеки при розгляді справи про правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, використовуючи інформаційні файли, шляхом накладення особистого кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки із використанням засобів кваліфікованого електронного підпису, що мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

Товарно-транспортна накладна не може беззаперечно свідчити про достовірність важення транспортного засобу та вантажу з боку позивача, тому посилання позивача на те, що перевезення позивачем товару відповідно до товарно-транспортних накладних, з урахуванням ваги автомобіля та причепу, виключає перевантаження транспортних засобів, відповідач вважає необґрунтованими.

Відповідно до пунктів 8.14 - 8.15 Глави 8 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху. Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

Згідно з пунктом 12.1 Глави 12 Правил №363 передбачено, що при транспортуванні вантажів необхідно дотримувати вимог Правил дорожнього руху України. Відповідно до пункту 12.5 Глави 12 Правил № 363 для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. Пунктом 8.20 Глави 8 Правил № 363 визначено, що водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню.

Отже, при здійсненні вантажного перевезення, зокрема сипучого вантажу автомобільним транспортом, відповідальна особа зобов`язана дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Наведеними вище нормативними актами не передбачається можливості звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля.

Переміщення вантажу під час руху є неприпустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду у справі № 803/1540/16 від 24.07.2019.

Завантажуючи вантажний автомобіль у межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Вважає, що на виконання вимог статті 19 Конституції України, статей 245, 279-5, 283 КУпАП уповноваженими посадовими особами Укртрансбезпеки належним чином виявлено та зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132- 1 КУпАП та розглянуто справу про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті. Натомість, позивачем не наведено жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на спростування позиції відповідача, якою він керувався при притягненні особи до адміністративної відповідальності.

У задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що працює у КП «Промремонт» водієм, саме він керував транспортним засобом під час фіксації оскаржуваного правопорушення. Завантаження відбувалося наливом, на вагах, де було зафіксовано масу 40 380 кг, що дозволяється з урахуванням загальної маси 40 тон + 2%, перенавантаження не було. Автомобіль оснащений датчиками ваги. Після виїзду на маршрут дозавантаження чи розвантаження не було. Контрольне зважування проводилося до та після завантаження, яким саме приладом та чи проходив він повірку свідку не відомо.

З`ясувавши позицію сторін та фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, допитавши свідка, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серія АА №00015052, від 23 листопада 2023 року, складеної заступником начальника відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Криштоп Я.І., відповідальна особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 , 21 листопада 2023 року о 22 год 27 хв., за адресою М-06, км 24+100, Київська обл., допустив рух транспортного засобу VOLVO FH 16, державний номерний знак НОМЕР_1 , із перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, перевищення загальної маси транспортного засобу на 9.238% (3.695 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. Постановлено притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM 1, 1 (назва технічного засобу, код, тип обладнення, серійний номер), номер свідоцтва про повірку технічного засобу та строк його дії № 35-02/1127, 1128; 23-21/000187, 23-21/000188, до 09 вересня 2024 року, що додані до відзиву відповідачем, досліджені в судовому засіданні.

Виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу: загальна маса 43695 кг.

Фактичні зафіксовані параметри ТЗ: кількість вісей 6 шт, спарені колеса 2 вісь, відстань між вісями 1-2: 3470 мм, 2-3: 1400 мм, 3-4: 3380 мм, 4-5: 1330 мм, 5-6: 1340 мм; навантаження на вісь 1 7650 кг, 2 9200 кг, 3 5800 кг, 4- 8100 кг, 5 - 8700 кг, 6 9100 кг; загальна маса 48550 кг.

Оскаржувана постанова містить метадані, фотозображення транспортного засобу, посилання на ідентифікатор доступу для ознайомлення з зображеннями чи відеозаписом (за наявності) транспортного засобу у момент учинення правопорушення, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, копія постанови була направлена відповідачем на адресу позивача поштовим зв`язком 24 листопада 2023 року, у подальшому повернута відправнику за закінченням терміну зберігання.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 КП «Промремонт» є власником транспортного засобу марки VOLVO FH 16, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вантажний сідловий тягач-Е, повна маса 28500 кг, маса без навантаження 9217 кг.

Також, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , КП «Промремонт» є власником транспортного засобу марки MAGYAR S50ЕВТ, типу напівпричіп цистерна, реєстраційний номер НОМЕР_3 , повна маса 40 000 кг, маса без навантаження 8270 кг.

На підтвердження доводів позову позивачем надано до суду копії видаткової накладної № 452 від 18 листопада 2023 року, товарно-транспортної накладної № 6589 від 18 листопада 2023 року, рахунку на оплату №92 від 18 листопада 2023 року, згідно яких КП «Промремонт» перевозилась кислота сірчана технічна, наливом, масою брутто 22,9 т, автомобіль: НОМЕР_1 , причіп/н/причіп: НОМЕР_3 , загальна вага автомобіля та причепа/напівпричепа з вантажем 38,4 т.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 73 КАС України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частина 1 ст. 90 КАС України передбачає, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі Закон № 3353-ХІІ), відповідно до частини першої статті 29 якого до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Частиною четвертою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі Закон № 2344-ІІІ) встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

У розумінні Закону № 2344-ІІІ великоваговий транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження; великогабаритний транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри.

Відповідно до пункту 22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (далі Правила дорожнього руху) маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 22.5 ПДР України передбачено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують:б) фактичної маси (максимальне значення для автомобільних доріг державного значення, тонн) вантажні автомобілі: двовісний автомобіль 18; трьохвісний автомобіль 25 (26)*; чотирьохвісний автомобіль 32; чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами 38; комбіновані транспортні засоби: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом 36; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44; автопоїзди: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом 40;

в) навантаження на вісь: кількість осей (максимальне значення для автомобільних доріг державного значення, тонн) на одинарну вісь 11,5; на здвоєні осі, якщо відстань між осями: менш як 1 метр -11,5; від 1 до 1,3 метра -16; від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах -18; від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни -19; від 1,3 до 1,8 метра чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 тонни 23; від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів -20; на строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями: 1,3 метра або менше 21; понад 1,3 до 1,4 метра 24.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75).

Частиною другою статті 132-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1174 від 27 грудня 2019 року (далі Порядок № 1174).

Пунктом 7 Порядку № 1174 передбачено, що фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.

Відповідно до пункту 17 Порядку № 1174 у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

Інформаційні файли з винесеними постановами передаються до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Відповідно до статті 229 КУпАП посадові особи Державної служби України з безпеки на транспорті розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 2, 3 статті 132-1 КУпАП.

Згідно зі статтею 249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Частиною першою статті 279-5 КУпАП передбачено, що в разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною 2 статті 122-2, частинами 2, 3 статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності за даними єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, встановлюють відповідальну особу, зазначену в частині 1 статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

Подані відповідачем до матеріалів справи метадані, на підставі яких сформовано оскаржену в цій справі постанову, містять найменування засобу вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр); найменування автомобільної дороги загального користування; категорію транспортного засобу, повну масу транспортного засобу, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу, тощо.

Оскаржена позивачем постанова містить виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги.

Подія та склад адміністративного правопорушення належним чином встановлена та відображена у оскаржуваній постанові, а також підтверджуються: фотографіями транспортного засобу та державних номерних знаків, здійсненими у момент фіксації транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пункт; та/або відеозаписом руху транспортного засобу через автоматичний пункт.

Доводи позову про те, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не враховано руху транспортного засобу зі спеціалізованим напівпричепом-цистерною, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи та спростовуються дослідженими судом доказами.

Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в момент фіксації правопорушення навантаження було іншим, ніж зафіксовано автоматичним приладом для зважування транспортних засобів у русі, так само сумніви сторони позивача в точності вимірювань є неаргументованими.

Пояснення свідка на переконання суду не можуть слугувати належним та допустимим доказом на спростування правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Також, суд зауважує, що відповідно до визначення зазначеного в главі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Таким чином, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно й інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Посилання позивача на неврахування відповідачем перевезення транспортним засобом рідкого вантажу суд не бере до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.4, 29 Закону України «Про дорожній рух», ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879.

З 08.09.2017 п.19 Порядку №879, який передбачав, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку, було виключено згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні» від 30.08.2017 № 671.

При цьому, відсутність методичних рекомендацій для зважування рідких вантажів сама по собі не може бути підставою для незастосування до перевізника відповідальності, у зв`язку із порушенням ним законодавства про автомобільний транспорт, за умови підтвердження, у даному випадку вказаною вище довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю та товарно-транспортною накладною, факту перевищення транспортним засобом вагових параметрів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.08.2018 року по справі № 820/1420/17, від 03.07.2019 року по справі № 819/1381/16, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Переміщення рідкого вантажу під час руху транспортного засобу не є тією обставиною, яка може звільнити від визначеної законодавством адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та є неприпустимим, оскільки спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу, що є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 по справі №814/1460/16.

Щодо посилання представника позивача на Методику виконання вимірювань МВВ №1-337-03.07.08, розроблену ДП «Служба міжнародних автомобільних перевезень», Відділом вагового господарства та стандартизації Управління вагового господарства, стандартизації та тахографів, затверджену наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 03.07.2008 № 337, суд зауважує, що наведена методика не належить до нормативно-правових актів та не відміняє встановлену п.22.5 ПДР України заборону руху транспортних засобів при перевищенні нормативних параметрів і не може мати наслідком звільнення від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП.

Відповідно до п.1 «Сфера застосування» вказаної Методики, цей документ встановлює методику виконання вимірювань вагових параметрів транспортних засобів при здійсненні контролю вагових параметрів ТЗ, а саме маси кожної навантаженої осі і загальної маси ТЗ, на пунктах вагового контролю на державному кордоні України та інших об`єктах ДП «СМАП».

Отже, положення вказаної Методики не підлягають застосуванню при фіксації перевищення нормативних вагових параметрів транспортних засобів в автоматичному режимі.

За таких обставин суд приходить до висновку про доведеність перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами та про доведеність наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП.

Відповідачем у відповідності із положеннями ст. 77 КАС України доведено правомірність прийнятого рішення, оспорювана постанова у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), неупереджено та із дотриманням встановленого законом порядку.

Позивач, в свою чергу, не спростував факту виявленого правопорушення, судом встановлено правомірність притягнення останнього до адміністративної відповідальності, тому відсутні підстави як для скасування оскарженої постанови відповідача, так і для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин підстав для її скасування не вбачається, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, зважаючи на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені ним під час розгляду даної справи не підлягають відшкодуванню.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 6, 77, 139, 243, 244, 245, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ), від імені та в інтересах якого діє адвокат Штукін Віктор Анатолійович (адреса: вул..О.Кошового, буд.2, офіс 3, м.Дружківка, Донецька область), до Державної служби України з безпеки на транспорті (адреса: вул. Антоновича, 51, м.Київ; ) про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2024 року.

Суддя :