Справа № 320/25056/24
Суддя: Ярмола О. Я.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/357/120/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Пустовій Ю. В.,

розглянувши адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Чорного О.В., звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив суд : визнати протиправними та скасувати постанову серії АА № 00017040 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, від 12.02.2024, року, якою ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн.; стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що згідно з оскаржуваною постановою 23.01.2024 о 10 год 42 хв., за адресою М-03, км 81+000, Київська обл., ОСОБА_1 допустив рух транспортного засобу MAN TGX 26.440 , ДНЗ НОМЕР_1 із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5.075% (2.03 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. Позивач зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови не враховано, що транспортний засіб MAN TGX 26.440, д.н.з. НОМЕР_1 в сукупності із спеціалізованим напівпричепом контейнеровозом SCHMITZ SCS24L, д.н.з. НОМЕР_2 є в розумінні п.п. 22.5, розділу 22 Закону України про правила дорожнього руху трьохвісним автомобілем (тягачем) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, із встановленою максимально фактичною масою (брутто) на дорогах державного значення, складає 44 а не 40 т, як вказано в оскаржуваній постанові. Позивач вказує, що зафіксована в автоматичному режимі загальна маса транспортного засобу становить 44,060 тон, тобто перевищення допустимої маси ТЗ не було, що виключає в діях позивача наявність складу вказаного адміністративного правопорушення.

24.09.2024 на адресу суду від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позов, в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач допустив рух транспортного засобу із перевищенням загальної маси транспортного засобу на 5.075% (2.03 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 КУпАП. Позивач, здійснюючи перевезення вантажу із певними відхиленнями від встановлених нормативів, завідомо погодився на перевищення встановлених вагових та габаритних параметрів транспортного засобу. Таке рішення призводить до негативної ситуації з автодорогами, оскільки перевезення вантажів із перевищення нормативних вагових та/або габаритних параметрів передусім пошкоджує дорожнє покриття, порушуючи його міцність та цілісність, що в подальшому спричиняє руйнування дорожнього полотна. Тобто, встановлення відповідних нормативів та притягнення до відповідальності за їх перевищення слугує превентивним та компенсаційним заходом, що в свою чергу підвищить безпеку руху на автодорогах та слугуватиме збереженню українських автошляхів. Як наслідок, саме від обачності водіїв при дотриманні встановлених параметрів транспортних засобів під час здійснення перевезення вантажу та збереження стану доріг залежить якість та своєчасність забезпечення потреб економіки, соціальної сфери громадян. З аналізу положень Порядку № 1174 вбачається, що здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою, зокрема на автомобільному транспорті може здійснюватися, зокрема шляхом встановлення на автомобільних дорогах автоматичних пунктів комплекс технічних засобів, що здатні в автоматичному режимі, зокрема вимірювати загальну масу транспортного засобу; визначати кількості осей транспортного засобу; вимірювати навантаження, що припадають на кожну вісь транспортного засобу тощо. Відповідач вказує, що недоречним є посилання позивача у позовній заяві на Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. № 879 адже, згідно пункту 1 вказаного Порядку, його дія не застосовується під час габаритно-вагового контролю на автоматичних пунктах. Положення п.4 Правил № 30, щодо допустимого перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд є необґрунтованими і не заслуговують уваги.

Щодо навантаження транспортного засобу відповідачем зазначено, що перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу, визначених пунктом 22.5 ПДР, було встановлено із врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, як передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010 (OIML R 134-1:2006, IDT). Постановою серії АА № 00017040 від 12.02.2024 зафіксовано фактичні параметри транспортного засобу. Згідно інформаційної карти габаритно-вагового контролю за постановою серії АА № 00017040 від 12.02.2024, загальна маса транспортного засобу скала 46700 кг, тобто з перевищенням нормативних параметрів навантаження (з урахуванням похибки пристрою) на 5.075% (2.03 тон). Отже, розрахунок відсоткового перевищення навантаження загальної маси: (46700- 40 000 - (10%* 46700))/40 000)*100 %= 5.075%. В даному випадку, позивача притягнуто до відповідальності за перевищення загальної маси транспортного засобу, адже транспортний засіб не використовувався як контейнеровоз, оскільки перевезення вантажу не здійснювалось у контейнері. Водночас, в контексті пункту 22.5 ПДР України відповідальна особа, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язана обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме повну масу транспортного засобу.

Відповідач стверджує, що товарно-транспортна накладна не може беззаперечно свідчити про достовірність важення транспортного засобу та сам факт наявності товарно транспортної накладної не виключає перевезення одночасно і інших товарно матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Відповідач стверджує, що в межах спірних правовідносин напівпричіп- контейнеровоз SCHMITZ SCS 24L, д.н.з. НОМЕР_2 не використовувався як контейнеровоз, оскільки перевезення вантажу не здійснювалось у контейнері чи змінному кузові. Однак, будь-яких доказів, щодо здійснення позивачем вантажного перевезення саме контейнером, ідентифікації такого контейнера, доказів щодо придбання або використання контейнера, товарно-супровідних документів на перевезення вантажу контейнером, або сертифікатів на такий контейнер, які б могли свідчити про контейнерні перевезення транспортним засобом позивача, матеріали справи не містять. Невід`ємною частиною безпечних контейнерів є кутові фітинги, кутові кріплення для полегшення погрузки і складування, наявність спеціальної конструкції, що полегшує його перевантаження, зокрема з одного виду транспорту на інший (водний, залізничний, автомобільний тощо). Відповідач звертає увагу, що зміст свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, доданого позивачем до позовної заяви, зміст фотофіксації та відеофіксації (в момент вчинення правопорушення) транспортного засобу, яким здійснено перевезення вантажів у цій справі, свідчить про те, що транспортний засіб перевозив вантаж у напівпричепі - контейнеровозі, однак не у контейнерах або в змінних кузовах, а тому загальна маса транспортного засобу повинна складати 40 т. Одне зазначення в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, що напівпричіп є контейнеровозом не є свідченням того, що вантаж перевозився у контейнерах. Адже, контейнеровоз є лише платформою на яку кріпляться контейнери або змінні кузови для перевезення вантажу. Так як перевезення вантажу контейнеровозом з контейнером являє собою можливість здійснення перевезення більшої маси, то відповідні норми мають бути дотримані. Сторона відповідача вказує, що позивачем не було надано доказів, що перевезення, яке здійснювалося спеціалізованим напівпричепом контейнеровозом марки SCHMITZ SCS24L, д.н.з. НОМЕР_2 , було здійснено в контейнері згідно з їх призначенням.

Процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 року матеріали адміністративної справи №320/25056/24 було передано на розгляд Білоцерківському міськрайонному суду Київської області за підсудністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Ярмола О.Я.

18.09.2024 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами ст. 286 КАС України.

24.09.2024 року відповідач скерував суду відзив на позов, з додатками.

Суд, заслухавши позицію представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортних засобів:

- спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач марки MAN TGX 26.440 , д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 12.01.2023 (а.с. 24,25).

- спеціалізований напівпричіп контейнеровоз марки SCHMITZ SCS24L, д.н.з. НОМЕР_2 , 2005 року випуску, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 21.02.2023 .

Встановлено, що 12.02.2024 старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Дорошенко О. В., складено постанову серії АА № 00017040, згідно з якою встановлено, що 23.01.2024 о 10 год 42 хв., за адресою М-03, км 81+000, Київська обл., відповідальна особа - ОСОБА_1 , допустив рух транспортного засобу MAN TGX 26.440 , д.н.з. НОМЕР_1 із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5.075% (2.03 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.13).

Правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі технічним засобом WIM 3, 3: свідоцтво про повірку підсистеми вагового контролю №35-02/1133-1136; чинне до 02.10.2024 року, свідоцтво про повірку підсистеми габаритного контролю № 21/96 чинне до 21.09.2024 року.

Виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу загальна маса - 42030 кг. Фактичні зафіксовані параметри ТЗ: кількість вісей 6 шт., спарені колеса - 3 вісь; відстань між вісями 1-2: 2630 мм., 2-3: 1350 мм., 3-4: 5580 мм; 4-5: 1320 мм; 5-6: 1310 мм; навантаження на вісь 1- 6400 кг, 2 - 5200 кг, 3 - 8700 кг, 4 8750 кг, 5 - 9000 кг; 6 - 8650 кг; загальна маса - 46700 кг.

Оскаржувана постанова містить посилання на веб-сайт з ідентифікатором доступу, на якому відображені фотографії транспортного засобу в момент вчинення правопорушення - https://wim.dsbt.gov.ua/r/AA00017040/.

В матеріалах справи містяться роздруковані з веб-сайту знімки транспортного засобу в момент вчинення ймовірного правопорушення.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про автомобільний транспорт», який визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, визначено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси вантажних автомобілів, зокрема:

- двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом - 40 тон;

- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - 40 тон;

- двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 42 тони;

- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 44 тони.

Оскаржуваною постановою від 12.02.2024р. підтверджується, що фактичні зафіксовані параметри ТЗ : кількість вісей 6 шт; спарені колеса 3 вісі, загальна маса 46700 кг. Проте не враховано, що трьохвісний напівпричіп є спеціалізованим напівпричепом контейнеровозом, а відповідно, гранична фактична маса становить 44 т а не 40 т, як зазначено в постанові. Наведене підтверджено відомостями зі свідоцтв про реєстрацію ТЗ та фото, що надані відповідачем (а.с.24-25).

Відповідно до ч. 2 ст. 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

З наявної в матеріалах справи оскаржуваної постанови вбачається, що адміністративне правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі технічним засобом WIM 3, 3, в той же час, спірна постанова містить інформацію щодо результатів зважування транспортного засобу MAN TGX 26.440 , д.н.з. НОМЕР_1 з урахуванням похибки на рівні 42030 кг та в ній зазначено про перевищення загальної маси транспортного засобу на 5.075% (2.03 тон).

Однак, будь-якої інформації щодо застосованого напівпричепу та чи являється/не являється він двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом) у спірній постанові не зафіксовано.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, у адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 14.02.2019 року у справі №127/163/17-а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

З наявних у справі матеріалів фотофіксації правопорушення, з огляду товарно-транспортної накладної вбачається, що транспортний засіб MAN TGX 26.440, д.н.з. НОМЕР_1 рухався із спеціалізованим напівпричіпом контейнеровозом SCHMITZ SCS24L, д.н.з. НОМЕР_2 .

Спірна постанова містить інформацію, що кількості вісей зафіксованого транспортного засобу разом із причепом становить 6 (тобто використано тривісний тягач та тривісний напівпричіп). Відповідачем враховано тип транспортного засобу MAN TGX 26.440, д.н.з. НОМЕР_5 , однак не враховано спеціалізований напівпричіп контейнеровоз - SCHMITZ SCS24L, д.н.з. НОМЕР_2 , який був приєднаний до зазначеного вище транспортного засобу, отже, згідно п. 22.5 ПДР, загальна допустима вага перевезення для контейнеровозів 44000 кг, при цьому, навантаження на подвійну вісь - 18000 кг, з огляду на що, суд вважає, що розрахунки щодо перевищення нормативних параметрів, є помилковими внаслідок використання невірних вихідних даних.

Суд звертає увагу, що оскаржувана постанова не містить виміряних з урахуванням похибки вагових параметрів транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові параметри, встановлені саме для контейнеровозів, допустима загальна маса яких становить 44 т, а навантаження на здвоєні осі - 18 т, що виключає можливість притягнення позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, якою передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно, при цьому, що зафіксовані перевищення при величині розрахунку 44 т (результат 45045 кг), не досягають межі 5%.

Сторона відповідача заперечує проти того, що перевезення здійснювалося за допомогою контейнера, проте відповідно до п. 16 ст. 4 Митного кодексу України, контейнером є транспортне обладнання (клітка, знімна цистерна або подібний засіб), яке: являє собою повністю або частково закриту ємність, призначену для поміщення в неї вантажів; має постійний характер і завдяки цьому є достатньо міцним, щоб слугувати для багаторазового використання; спеціально сконструйоване для полегшення перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного перевантаження; сконструйоване таким чином, щоб полегшити його перевантаження, зокрема з одного виду транспорту на інший; сконструйоване таким чином, щоб його можна було легко завантажувати та розвантажувати; що має внутрішній об`єм не менше одного метра кубічного.Термін «контейнер» включає приладдя та обладнання, необхідні для цього типу контейнера, за умови, що вони перевозяться разом із контейнером. Знімні кузови прирівнюються до контейнерів.

В даному випадку, чи вкритий контейнер тентом не має значення, оскільки при здійсненні відповідачем розрахунку перевищення вагових параметрів не було враховано обставину щодо наявності напівпричепу. З досліджених матеріалів вбачається проїзд транспортного засобу саме з напівпричепом, завантаженим контейнером. Недотримання власником вантажу або ж перевізником вимог щодо маркування контейнеру, не може змінити призначення та технічні характеристики одиниці транспортного обладнання, яка розміщена на спеціалізованому напівпричепі-контейнеровозі, для цілей її ідентифікації, як причепа-контейнеровоза у розумінні Наказу № 363 та для цілей застосування положень пункту 22.5 Правил дорожнього руху, а питання про притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог щодо маркування контейнерів не є предметом даного спору.

Відповідач не надав доказів про наявність у власності позивача, або використання ним у зв`язці з автомобілем MAN TGX 26.440, д.н.з. НОМЕР_6 іншого напівпричепу, неконтейнеровоза. Судом встановлено, що оскаржувана постанова була винесена інспектором лише на підставі огляду відео(фото) фіксації ТЗ. При цьому, позивач був позбавлений надати будь-які докази (накладні, сертифікати, супроводжуючі документи), додаткові дані та в належний спосіб пояснити/спростувати позицію відповідача.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірної постанови.

В силу п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови, та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Позивач ставить вимогу про стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., однак законодавством врегульовано розмір судового збору в розмірі 605,60 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду було надано: договір про надання юридичних послуг № 29/12/23 від 29.12.2023 (а.с.26,27), додаткову угоду №2 до договору № 29/12/23 від 29.12.2023, договір про надання правничої допомоги №120/2023 від 29.12.2023 року (а.с.29-31).

Згідно додаткої угоди №2 до договору № 29/12/23 від 29.12.2023, адвокатом по справі 357/11077/24 були надані такі послуги клієнту: правовий аналіз спору мід ФОП ОСОБА_1 та Департаментом державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті в частині оскарження постанови АА № 00017040 від 12.02.2024р. 4 год. 8000 грн.; підготовка та подання позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови серії АА № 00017040 від 12.02.2024р. 1 год. 10000 грн.; компенсація поточних витрат 2000 грн. Вартість наданих послуг склала 20000 грн.

Заперечуючи стягнення витрат на правничу допомогу, сторона відповідача вказала, що справа про скасування постанови серії АА № 00017040 від 12.02.2024 по справі про адміністративне правопорушення є справою незначної складності. Звертають увагу суду, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн не відповідають критерію співмірності витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, зважаючи на витрачений час на підготовку написання і подання позову, що є фактичним ознайомленням та аналізом обставин справи. А також зазначили, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Укртрансбезпека вважає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат та враховувати співмірність.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Суд зазначає, що адміністративна справа № 320/25056/24 в силу пункту 2 частини 6 статті 12 КАС України є справою незначної складності та дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження. Отже, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала значних витрат часу та коштів, які заявлені позивачем, як витрати на правову допомогу.

Враховуючи заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу заявленим позовним вимогам, складність справи, а також враховуючи, що дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд даного спору відбувся в одному судовому засіданні, суд, виходячи з критерію пропорційності, співмірності та реальності, вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. є завищеними, а тому підлягають стягненню з відповідача, частково, в сумі 3 000 грн.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 242-246, 250, 255, 262, 286 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі - задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання / перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00017040, складену 12.02.2024 старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Дорошенко О. В., якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1- скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок ) судового збору та 3 000 грн (три тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті, , місцезнаходження: вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150.

Рішення надруковано 30.09.2024 року в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. Я. Ярмола