Справа № 300/5517/24
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" вересня 2024 р. справа № 300/5517/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
Адвокат Зібаровська Н.О., в інтересах ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач), звернулася до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) про:
визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у реєстрації та розгляду заяви ОСОБА_1 про право на відстрочку від призову на військову службу;
зобов`язання відповідача зареєструвати і розглянути заяву позивача про право на відстрочку від призову на військову службу та прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», скасувавши наказ (розпорядження, рішення) про мобілізацію (мобілізаційне розпорядження) ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 18.06.2024 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Тисмениця Івано-Франківського району Івано-Франківської області для оформлення заяви про надання відстрочки, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку». Проте, йому було відмовлено у реєстрації заяви, чим, на думку представника позивача, порушено пункт 58 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.05. 2024 №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (далі Постанова №560). Також звернуто увагу на порушенні відповідачем п. 63 Постанови №560, оскільки позивача направлено на проходження ВЛК.
Водночас, разом із позовною заявою представником позивача адвокатом Зібаровською Н.О., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги та представництва інтересів №15 від 15.06.2024, подано до суду заяву про забезпечення позову у справі, в якій остання просила вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) про мобілізаційне розпорядження ОСОБА_1 до прийняття судом по суті рішення у даній справі та вступу його в законну силу.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 у задоволенні заяви адвоката Зібаровської Н.О. про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Іншою ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.
У зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
05.08.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із викладеними запереченнями проти позову. У відзиві представник відповідача зазначив, що 18.06.2024 позивач прибув до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 для оновлення облікових даних та в ході бесіди усно повідомляв, що має право на відстрочку у зв`язку із здійсненням догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд. При цьому, у якості підтвердження здійснення догляду позивач пред`являв довідку Ямницької сільської ради №174 від 30.05.2024 про те, що він надає соціальні послуги з догляду ОСОБА_2 1955 року народження, компенсацію не призначено, у зв`язку з тим, що середньомісячний сукупний дохід перевищує прожитковий мінімум для сім`ї. Окрім цього, позивач вказував про відсутність інших осіб, які можуть доглядати за матір`ю. Проте, дослідивши надану інформацію ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлено невідповідність цієї інформації реальним обставинам, зокрема ОСОБА_1 не повідомлено наявність в нього рідного брата ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який 13.02.2024 був знятий з місця реєстрації місця проживання в АДРЕСА_2 за заявою власника житла, про що повідомлено Ямницькою селищною радою. При цьому, неможливість здійснення догляду за матір`ю саме ОСОБА_3 не підтверджена жодними документами, а також не підтверджено чи на даний час ОСОБА_3 являється військовозобов`язаним. Також представник відповідача наголосив, що перевіривши доходи позивача в системі «Оберіг», встановлено, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, що на думку відповідача, унеможливлює здійснення постійного догляду ОСОБА_1 за своєю матір`ю. Інформацію про офіційне працевлаштування підтвердив позивач, вказавши, що працює на посаді водій-експедитор в ФОП « ОСОБА_4 ». Вказане зафіксовано в акті доведення вимог законодавства України з питань оборони від 18.06.2024. У зв`язку із цим, вважаючи, що позивачем приховано наявність та спроможність ОСОБА_3 здійснювати догляд за матір`ю ОСОБА_5 , пославшись на вимоги п. 61 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі Порядок №560), представник відповідача наголосив, що позивач не звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із відповідною заявою особи, яка потребує догляду чи постійного догляду, про підтвердження відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані її утримувати (чоловік/дружина, працездатні діти ), чи інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд. З огляду на викладене, у зв`язку із виявленням суттєвих невідповідностей інформації, яку заявляв позивач та реальним обставинам стосовно догляду ОСОБА_5 та відсутності (наявності) інших осіб, які можуть її доглядати, на виконання абзацу 3 пункту 61 Порядку №560, заява ОСОБА_1 комісією не розглядалася. Також відповідачем зазначено, що починаючи з 22.06.2024, позивач являється військовослужбовцем, а тому вирішення питання надання відстрочки останньому є неактуальним, оскільки така надається тільки військовозобов`язаним. Тобто, на думку відповідача, представник позивача обрала хибний спосіб захисту позивача (а.с. 48-54).
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
ОСОБА_1 , вважаючи, що має підстави для відстрочки відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», 18.06.2024 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1 .
Як зазначила представник позивача та фактично підтверджено відповідачем, ОСОБА_1 повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що його матір є інвалідом ІІ групи, потребує постійного догляду та він є єдиним, хто може здійснювати за нею догляд.
Під час перевірки вказаної інформації, відповідачем встановлено суттєві невідповідності та суперечності такої інформації з фактичними обставинам стосовно догляду за ОСОБА_5 , та відсутності (наявності) інших осіб, які можуть її доглядати, у зв`язку із чим, згідно абзацу 3 пункту 61 Порядку №560, заява ОСОБА_1 комісією не розглядалася.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо не реєстрації заяви про надання відстрочки від призову по мобілізації і її не розгляду протиправною, представник позивача звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.
Зокрема, останнім Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 469/2024 від 23.07.2024 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12.08.2024 строком на 90 діб.
Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII.
Окрім цього, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по даний час.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону №2232-XII, громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
- проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;
- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Пунктом 11 ст. 38 Закону №2232-XII визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543-XII) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до статті 1 Закону №3543-XII, мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації встановленні статтею 22 Закону №3543-XII. Так, згідно з абзацом 1 частини 1 статті 22 Закону №3543-XII, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Частиною 3 статті 22 Закону №3543-XII встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до частини 5 статті 22 Закону №3543-XII, призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
При цьому, статтею 23 Закону №3543-XII для деяких категорій громадян встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, пунктом 13 частини 1 вказаної статті передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
Слід зауважити, що гідно з пунктом 2 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцієюта законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.
Покладення на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки завдань, не передбачених законодавством, не допускається.
Пунктом 8 Положення №154 визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Відповідно до положень пункту 9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам, розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Приписами пункту 11 Положення №154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Як зазначає представник позивача, 18.06.2024 ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Тисмениця для оформлення заяви про надання відстрочки, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», а саме у зв`язку із здійсненням догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд.
Відповідач у відзиві підтвердив, що позивач повідомляв про наявність у нього права на відстрочку з вищевказаної підстави.
При цьому, як слідує із матеріалів справи, позивач надавав відповідачу довідку Ямницької сільської ради №174 від 30.05.2024 про те, що він надає соціальні послуги з догляду ОСОБА_2 1955 року народження, компенсацію не призначено, у зв`язку з тим, що середньомісячний сукупний дохід перевищує прожитковий мінімум для сім`ї (а.с. 25).
Суд зауважує, що із вказаної довідки не вбачається відсутність у матері позивача інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані її утримувати.
Тому, як зазначено відповідачем, здійсненою перевіркою було встановлено суттєві невідповідності інформації, яку заявляв позивач та реальним обставинам стосовно догляду ОСОБА_5 та відсутності (наявності) інших осіб, які можуть її доглядати. Зокрема, встановлено наявність у позивача брата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . При цьому, про неможливість здійснення ОСОБА_3 догляду за матір`ю не підтверджена жодними документами., як і не підтверджено факт того, чи ОСОБА_3 являється військовозобов`язаним.
З цього приводу суд звертає увагу, що в заяві від 16.06.2024, підписаної ОСОБА_5 , остання також не підтверджує відсутність інших осіб, які можуть за нею, у відповідності до закону, доглядати. Так, у заяві вказано, що ОСОБА_5 із числа військовозобов`язаних членів сім`ї першого ступеня споріднення для свого утримання обрала позивача ОСОБА_1 (а.с. 22).
Зміст даної заяви свідчить не про відсутність інших осіб, які можуть її доглядати, а навпаки, може свідчити про наявність таких осіб.
Також суд звертає увагу на доводи представника відповідача стосовно перевірки доходів ОСОБА_1 в системі «Оберіг», за наслідками якої встановлено його працевлаштування у ФОП « ОСОБА_4 ». Такий факт підтвердив позивач, вказавши, що працює на посаді водія-експедитора в ФОП « ОСОБА_4 », що зафіксовано в акті доведення вимог законодавства України з питань оборони від 18.06.2024 (а.с. 57), тобто є підтвердженим і не оспорюється учасниками справи.
У зв`язку із цим, суд погоджується із відповідачем, що факт працевлаштування фактично унеможливлює здійснення постійного догляду ОСОБА_1 за своєю матір`ю. Інформацію про офіційне працевлаштування підтвердив позивач, вказавши, що працює на посаді водій-експедитор в ФОП « ОСОБА_4 ».
Також суд звертає увагу на певну суперечність у документах, наявних в матеріалах справи щодо місця проживання позивача. Зокрема, в більшості документах значиться адреса « АДРЕСА_3 », яка збігається з місцем проживання його матері (в акті від 17.06.2024 №70, заяві до голови ІНФОРМАЦІЯ_5 ), натомість відповідачу 18.06.2024 повідомив фактичну адресу проживання « АДРЕСА_4 », яка збігається з місцем його реєстрації (а.с. 18), що зафіксовано в акті доведення вимог законодавства України з питань оборони від 18.06.2024 (а.с. 57).
Суд зазначає, що процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.
Так, пунктом 58 Порядку №560 передбачено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Згідно з п. 60 Порядку №560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Водночас, військовозобов`язані, які здійснюють догляд (постійний догляд) за особами, зазначеними у пунктах 9, 13, 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та які не мають права на призначення компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем свого перебування на військовому обліку із заявою у паперовій або електронній формі, зокрема, у разі технічної реалізації засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, до якої додається письмова заява особи, яка потребує догляду чи постійного догляду, довільної форми із зазначенням реєстраційного номера облікової картки платника податків, про підтвердження відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані її утримувати (чоловік/дружина, працездатні діти), чи інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд (абз. 1 п. 61 Порядку №560).
Згідно абз. 3 п. 61 Порядку №560, у разі виявлення невідповідності наведених у заяві військовозобов`язаного даних або не підтвердження факту встановлення здійснення ним догляду (постійного догляду) комісією заява не розглядається.
Таким чином, в даному випадку суд зазначає, що наявність невідповідності інформації, яку заявляв позивач з фактичними обставинам стосовно догляду ОСОБА_5 , зокрема яка стосується відсутності (наявності) інших осіб, які можуть її доглядати, враховуючи встановлення наявності брата позивача ОСОБА_3 та фактична відсутність заяви ОСОБА_5 , якою остання мала б підтвердити відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані її утримувати, підтверджує правомірність дій відповідача щодо не розгляду заяви, враховуючи вимоги абз. 3 п. 61 Порядку №560.
Як наслідок, із вищенаведеного слідує відсутність факту протиправної бездіяльності відповідача.
Більше того, щодо нереєстрації відповідачем 18.06.2024 заяви позивача про надання йому відстрочки, суд зазначає, що представником позивача не підтверджено факт подачі такої заяви на реєстрацію.
Так, суд звертає увагу, що наявна в матеріалах справи копія заяви не містить ні дати, ні підпису позивача, що могло б свідчити, що така заява з відповідними додатками взагалі подавалась 18.06.2024 відповідачу (а.с. 28).
При цьому, щодо посилань представника позивача, що відмову працівників відповідача у реєстрації заяви зафіксовано у правоохоронних органах, а саме поліцією та слідчо-оперативною групою м. Тисмениця та м. Івано-Франківськ, то такі суд відхиляє через їх недоведеність жодними доказами. Так, у суду відсутні будь-які докази звернення позивача чи його представника до правоохоронних органів щодо порушення його прав.
Також відсутні докази щодо звернення позивача чи його представника із відповідними заявами до правоохоронних органів щодо незаконного утримання чи тимчасового позбавлення волі, про що зазначала представник ОСОБА_1 .
Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.ст. 73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Таким чином, суд зауважує, що позивач чи його представник, звернувшись до суду із позовом не позбавлені права та обов`язку щодо доведеності суду відповідними доказами правомірності та правдивості.
З огляду на викладене, відсутність належним чином оформленого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на чому наполягає представник позивача, не свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, оскільки судом не встановлено факту подачі і реєстрації відповідної заяви відповідачу.
Отже, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження фактів передачі заяви ОСОБА_1 для їх розгляду по суті, у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 про надання йому відстрочки від проходження військової служби.
Відтак, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та, як наслідок, у суду в контексті спірних правовідносин немає підстав для зобов`язання відповідача розглянути по суті таку заяву позивача.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд вважає відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, було доведено відсутність з його сторони протиправної бездіяльності стосовно позивача, натомість, доводи представника позивача є непідтвердженими, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Представнику позивача та відповідачам рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.