Справа № 440/7158/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 р. Справа № 440/7158/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2024, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, повний текст складено 25.03.24 у справі № 440/7158/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі також відповідач, ГУ НП в Полтавській області), в якій просила:

- визнати бездіяльність щодо ненарахування та невиплати щомісяця у складі грошового забезпечення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % посадового окладу за період із листопада 2015 року по 18.03.2022 протиправною;

- зобов`язати нарахувати та виплатити щомісячну надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % посадового окладу за період із листопада 2015 року по 18.03.2022, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо ненарахування та невиплати у складі грошового забезпечення ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % до посадового окладу за період з листопада 2015 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18.03.2022.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % до посадового окладу за період з листопада 2015 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18.03.2022 з урахуванням раніше виплаченої суми цієї надбавки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення суду в цій частині ухвалене з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок, що позивачу з листопада 2015 року надано доступ до інформації зі ступенем секретності «цілком таємно», оскільки такий доступ надано позивачу відповідним наказом лише з 02.10.2018. Зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовною заявою у цій справі.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду або без задоволення.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі, а оскаржуване рішення залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 14.08.2000 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 18.03.2022 - Національній поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 16.03.2022 за № 133 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) з 18.03.2022.

15.03.2023 позивач звернулася до Головного управління Національної поліції в Полтавській області із запитом на публічну інформацію, у якому просила надати розрахункові листи щодо отримання нею грошового забезпечення у розрізі всіх його складових з 07.11.2015 по 30.11.2017.

Листом від 21.03.2023, вих. № 29/39зі відповідач надав ОСОБА_1 запитувану інформацію.

11.04.2023 позивач звернулася до Головного управління Національної поліції в Полтавській області із додатковим запитом, у якому просила надати розрахункові листи щодо отримання нею грошового забезпечення у розрізі всіх його складових за період із 01.12.2017 по 18.03.2022.

Листом від 16.05.2023, вих. № 29/60зі відповідач надав ОСОБА_1 запитувану інформацію.

Позивач, з`ясувавши про відсутність у складі нарахованого грошового забезпечення - надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % посадового окладу, звернулася до суду з позовом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, зважаючи на надання позивачу допуску до державної таємниці, наділення його посадовими обов`язками, пов`язаними з роботою з документами, що містять державну таємницю, а також беручи до уваги фактичну роботу позивача з документами з грифом "цілком таємно", дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо ненарахування та невиплати щомісяця у складі грошового забезпечення ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % до посадового окладу за період з листопада 2015 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18.03.2022 з покладенням на відповідача обов`язку нарахувати й виплатити ОСОБА_1 щомісячну надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % до посадового окладу за період з листопада 2015 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18.03.2022, з урахуванням раніше виплаченої суми цієї надбавки.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині позовних вимог, що задоволені судом першої інстанції.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 за № 580-VІII "Про Національну поліцію" (далі - Закон 580-VІII).

Частиною першою статті 94 Закону № 580-VІII визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

За приписами частини першої статті 22 Закону України Про державну таємницю від 21.01.1994 за № 3855-ХІІ (далі Закон № 3855-ХІІ) залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності особливої важливості, цілком таємно та таємно; форма 2 для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності цілком таємно та таємно; форма 3 для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності таємно, а також такі терміни дії допусків: для форми 1 5 років; для форми 2 7 років; для форми 3 10 років.

Відповідно до статті 30 Закону № 3855-ХІІ у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог закону Кабінет Міністрів України Постановою від 15.06.1994 за № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі Положення № 414).

У пункті 1 Положення № 414 визначено види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Згідно з пунктом 2 Положення № 414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності особливої важливості, - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності цілком таємно, - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності таємно, - 10 відсотків.

Нарахування та виплата грошового забезпечення поліцейських також визначаються Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 за № 988, відповідно до пункту 1 якої грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі також Постанова № 988).

Згідно з підпунктом 2 пункту 5 Постанови № 988 виплата поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень проводиться у розмірах та порядку, визначених законодавством.

Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції визначає Порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 за № 260 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799; далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 260 до складу грошового забезпечення поліцейського входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Суд зазначає, що якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону України «Про державну таємницю» залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону України «Про державну таємницю» виникає право на отримання компенсації.

Отже, необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.04.2018 у справі № 802/74/15-а.

Водночас, якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер і умови її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з допуском до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному законодавством, про що видати відповідний розпорядчий документ.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.05.2020 у справі № 806/2056/18.

Факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці (постанова Верховного Суду 28.01.2021 у справі № 240/229/20).

Так, Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 у справі № 240/229/20 зазначив, що надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема у державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону № 3855-ХІІ залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону № 3855-ХІІ виникає право на отримання компенсації.

Компенсація надається у виді надбавок до посадових окладів (тарифних ставок) у відсотковому відношенні, розмір якого залежить від ступеня секретності інформації, до якої оформлено допуск. Зокрема, за допуск до відомостей та їх носіїв, що мають ступінь секретності "цілком таємно" встановлюється п`ятнадцятивідсоткова надбавка.

Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа працює/проходить службу. Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають Закон № 3855-ХІІ та прийняте урядом на його виконання Положення.

Як убачається з матеріалів справи, Наказом ГУНП в Полтавській області від 27.11.2015 за № 26 о/с старшому слідчому слідчого управління ГУНП ОСОБА_1 надано доступ до інформації зі ступенем секретності «таємно».

Розпорядженням Управління СБ України від 25.01.2016 за № 15/Д ОСОБА_1 знижено допуск за формою три.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 24.02.2016 за № 34 о/с ОСОБА_1 надано доступ до інформації зі ступенем секретності «таємно».

Наказом ГУНП в Полтавській області від 26.12.2016 за № 481 о/с ОСОБА_1 припинено доступ до інформації з грифом «таємно».

Наказом ГУНП в Полтавській області від 03.01.2017 за № 1 о/с ОСОБА_1 надано доступ до інформації зі ступенем секретності «таємно» за посадою старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Полтавській області з 26 грудня 2016 року.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 02.05.2018 за № 14 о/с ОСОБА_1 надано доступ до інформації зі ступенем секретності «таємно» за посадою старший слідчий управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 17 квітня 2018 року.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 02.10.2018 за № 40 о/с ОСОБА_1 надано доступ до інформації зі ступенем секретності «таємно» і «цілком таємно» у зв`язку з призначенням на посаду старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування особливо важливих злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 20 вересня 2018 року.

Наказом ГУ НПУ в Полтавській області від 03.05.2022 за № 5д скасовано доступ до інформації зі ступенями секретності "цілком таємно" та "таємно" майору поліції ОСОБА_1 з 18.03.2022.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що доступ до інформації зі ступенем секретності «цілком таємно» ОСОБА_1 надано лише 02.10.2018.

Висновок суду першої інстанції про те, що згідно з відомостями облікової картки форми 6 ОСОБА_1 з листопада 2015 року працювала з документами з грифом "цілком таємно" є необґрунтованим.

З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги у відповідній частині заслуговують на увагу.

Відповідно до розрахункових листів з жовтня 2018 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18 березня 2022 року включно ОСОБА_1 не виплачувалася надбавка за роботу в умовах режимних обмежень у розмір 15 % у зв`язку з роботою із документами з грифом "цілком таємно".

Отже, позивач, маючи допуск до державної таємниці та працюючи з документами, що мають гриф обмеження "цілком таємно", не отримувала від відповідача надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу саме у періоди з жовтня 2018 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18 березня 2022 року. Доказів зворотного відповідачем не надано.

З огляду на зазначене колегія суддів уважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача є обов`язок щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % посадового окладу у періоди з листопада 2015 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18.03.2022.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача виплатити надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмір 15 % підлягають задоволенню у періоди з жовтня 2018 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18 березня 2022 року, з урахуванням раніше виплаченої суми цієї надбавки.

Щодо доводів відповідача про відсутність факту постійної роботи позивача з відомостями, що становлять державну таємницю (гриф "цілком таємно"), оскільки в даному випадку поняття "постійно" не залежить від кількості виготовлених такою особою документів (значної або незначної кількості), або часу витраченого на роботу з такими документами, інформацією, а головним критерієм в цьому випадку є наявність відповідного допуску до державної таємниці та практична реалізація права на такий допуск відповідно до функціональних обов`язків особою, то колегія суддів зазначає, що робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону України «Про державну таємницю» виникає право на отримання компенсації.

В даному випадку поняття «постійно» не залежить від кількості виготовлених позивачем документів (значної або незначної кількості), або часу, витраченого на роботу з такими документами, інформацією, а головним критерієм у даному випадку є наявність відповідного допуску до державної таємниці та практична реалізація права на такий допуск відповідно до функціональних обов`язків посадовою особою - позивачем. Обсяг функціональних обов`язків позивача, пов`язаних з доступом до державної таємниці, не може виконуватися періодично та в незначній кількості.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 28.01.2021 у справі № 240/229/20, від 25.07.2019 у справі № 296/6615/17.

Судом установлено, що позивач мала допуск до державної таємниці та виконувала завдання, які вимагають доступу до державної таємниці, та відповідно до нього застосовувалися обмеження, які передбачені для осіб, які мають право на доступ до державної таємниці, що відповідачем під час розгляду справи не спростовано.

Щодо посилання ГУ НП в Полтавській області на те, що ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою у цій справі із пропуском строку звернення до адміністративного суду, то колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в ухвалі від 25 березня 2024 року надав оцінку строкам звернення позивача до суду.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не було пропущено строк звернення до адміністративного суду, оскільки строк звернення до суду у цій категорії справ продовжений законом, а саме пунктом 1 Прикінцевих положень КЗпП України, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 за № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Позов подано до суду 02.06.2023.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано не задоволено клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, які мають значення для справи, колегія суддів уважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Розподіл судових витрат здійснено судом першої інстанції у порядку ст. 139 КАС України та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Доводів щодо незгоди з висновками суду першої інстанції в цій частині в апеляційній скарзі відповідачем не наведено.

Отже, в цій частині правильність висновків суду першої інстанції не може бути перевірена судом апеляційної інстанції, зважаючи на вимоги частини другої ст. 308 КАС України щодо можливого виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги.

Щодо стягнення з відповідача правових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн, понесених позивачем під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з положеннями ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 6 ст. 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 135 КАС України).

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції позивачем надано до суду договір про правової допомоги від 08.07.2022, укладений між позивачем та адвокатом Головатим О. В., зведений акт наданих послуг № 21 від 03.05.2024, документ про оплату послуг від 03.05.2024 на суму 3000 грн.

В зведеному акті наданих послуг № 21 від 03.05.2024 міститься детальний перелік та опис виконаних робіт (наданих послуг), а саме складення відзиву на апеляційну скаргу у справі № 440/7158/23.

Надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Колегія суддів, дослідивши подані заявником докази, вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката є дещо завищеним, не є співмірним зі складністю справи та з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом, наданих адвокатами послуг та виконаних робіт у суді апеляційної інстанції, а сума, яка заявлена до відшкодування позивачу за надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги, не є належним чином обґрунтованою на предмет її розміру.

Разом з цим, як убачається з матеріалів справи, послуги адвоката у суді першої інстанції оцінені адвокатом в 5 000 грн та зменшені судом першої інстанції інстанції до 3 000 грн.

З приводу наведеної обставини, колегія суддів зауважує, що в будь-якому випадку надання правової допомоги щодо вирішення навіть певної (усієї) сукупності питань у апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази. У свою чергу, процедурні питання є типовими, виконання яких потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця.

Крім того, участь одного адвоката при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19.

Отже, враховуючи наведені обставини, предмет спірних правовідносин, наявність значного обсягу судової практики з цього питання, а також зміст та обсяг наданих послуг, колегія суддів уважає заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Колегія суддів дійшла висновку, що розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу позивача у суді першої та апеляційної інстанцій, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідачів, є витрати у сумі 1500 грн (3000 грн/2) + 3000 грн = 4500 грн.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 420/1109/20.

З урахуванням приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі № 440/7158/23 скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо ненарахування та невиплати у складі грошового забезпечення ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % до посадового окладу за періоди з жовтня 2018 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18 березня 2022 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % до посадового окладу за періоди з жовтня 2018 року по лютий 2019 року, з липня 2020 року по 18 березня 2022 року, з урахуванням раніше виплаченої суми цієї надбавки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк