Справа № 332/4639/24
Суддя: Блажко У. В.
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/4639/24
Провадження №: 2-а/332/39/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Блажко У.В., розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін та проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення від 22.07.2024 № 484,

ВСТАНОВИЛА:

До Заводського районного суду м. Запоріжжя 12.08.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо складання постанови від 22.07.2024 № 484 у справі про адміністративне правопорушення та притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу розміром 17 000,00 грн, визнати протиправною та скасувати постанову від 22.07.2024 № 484, справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрити, стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки 21.06.2024 повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 02.07.2024 не отримував, на підтвердження чого служить факт відсутності відеофіксації вручення повістки. Крім того, позивач вважає, що не відноситься до жодної категорії громадян України, які відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» мають обов`язок прибувати за викликом районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Також позивач вважає, що протокол про адміністративне правопорушення у справі складений не уповноваженою на те особою, стаття, за якою кваліфіковано діяння позивача у протоколі (ст. 210 КУпАП) не відповідає статті, за якою він притягнений до відповідальності оскаржуваною постановою (ч. 3 ст. 210-1 КУпАП), у постанові не міститься зазначення номеру абзацу ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Ухвалою суду від 19.08.2024 позивачу поновлений строк на оскарження постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі про адміністративні правопорушення від 22.07.2024 № 484, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу запропоновано у 5-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі відповідач/ ІНФОРМАЦІЯ_3 ) надав суду відзив на позовну заяву, в якому висловив незгоду з наведеними у позові доводами, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначає, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, перебуваючи на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , особисто, під розпис, отримав повістку про виклик на 02.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Чинним законодавством передбачений обов`язок призовників, військовозобов`язаних та резервістів у разі отримання ним виклику до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, з`явитися за таким викликом у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях). Позивач за повісткою не прибув, будь-яких документів на підтвердження поважності неприбуття за повісткою не надав. У зв`язку з неприбуттям позивача за повісткою про виклик на підставі рапорту начальника відділення обліку мобілізаційної роботи-заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 майора ОСОБА_2 до Василівського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області було направлено звернення від 09.07.2024 № 6181 щодо доставлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення, для складання протоколів про адміністративні правопорушення. 18 липня 2024 року позивача було доставлено працівниками поліції і того ж дня стрільцем роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_6 старшим солдатом ОСОБА_3 складений протокол про адміністративне правопорушення № 484 у відношенні ОСОБА_1 .

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення позивач не зауважував, що повістку не отримував. На розгляд справи не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи, інших документів не надав. Незазначення у постанові номеру абзацу ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідач пояснив тим, що абзац, порушення якого інкриміновано позивачу, процитований у постанові. Відповідач вважає, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 18 липня 2024 року стрільцем роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 старшим солдатом ОСОБА_3 складений протокол про адміністративне правопорушення № 484 у відношенні ОСОБА_1 про те, що 02.07.2024 військовозобов`язаний ОСОБА_1 не з`явився за повісткою (розпорядженням) до ІНФОРМАЦІЯ_8 , про причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Протокол складено у присутності позивача. У протоколі зафіксовані пояснення позивача, згідно з якими останній зазначив, що не з`явився у зв`язку з тим, що у той час хворів, може пред`явити документи.

Начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 підполковником ОСОБА_4 22 липня 2024 року винесена постанова № 484 по справі про адміністративне правопорушення, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

Згідно з постановою суть інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення полягає в тому, що 02 липня 2024 року ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_9 . Про дату, час та місце прибуття був повідомлений особисто, що підтверджується підписом на корінці повістки від 21.06.2024. Про причини неявки ОСОБА_1 не повідомив, із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не звертався. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 під час дії особливого періоду порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Діяння ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинену в особливий період.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з визначенням, викладеним у ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014. № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Верховною Радою України 24.02.2022 прийнятий Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ, яким затверджений Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.

За приписами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:

військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;

військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;

військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;

особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Частиною 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України щодо військового обов`язку поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Отже, за наведеним поділом військовозобов`язаними визнаються особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Як передбачено абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Зі змісту наведених вище норм Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що на громадянина України, який перебуває у запасі для комплектування Збройних Сил України (військовозобов`язаного), покладений обов`язок прибувати за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до облікових даних бази АІТС «Оберіг» ОСОБА_1 визнаний військово-лікарською комісією непридатним в мирний час, обмежено придатним до проходження військової служби у воєнний час.

З огляду на це суд відхиляє твердження позивача про те, що він не відноситься до жодної категорії громадян України, зазначеної у абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач у позовній заяві стверджує, що не отримував повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_9 . На підтвердження даного факту вказує на відсутність відеозапису вручення повістки. Позивач вважає, що підтвердженням вручення повістки в обов`язковому порядку має бути відеозапис вручення такої повістки, оскільки це передбачено п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (надалі Порядок № 560).

Згідно зі ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідачем до матеріалів справи долучена копія розписки № 656, в якій зазначено, що повістку на ім`я ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_9 з метою визначення призначення на особливий період на 02 липня 2024 року одержано 21.06.2024, у розписці міститься особистий підпис позивача.

Відповідно до п. 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки у разі вручення повістки є особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Отже, у п. 41 Порядку № 560 перелічені альтернативні способи підтвердження вручення повістки, тому суд вважає необов`язковим здійснення відеозапису вручення повістки за умови, що вона вручена особі особисто під підпис.

При зверненні з даним позовом до суду позивач посилається на невідповідність статті, за якою кваліфіковано діяння позивача у протоколі (ст. 210 КУпАП), тій статті, за якою він притягнений до відповідальності оскаржуваною постановою (ч. 3 ст. 210-1 КУпАП).

Положеннями ч. 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень ст. 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Тобто протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів вчинення адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що у протоколі № 484 про адміністративне правопорушення діяння ОСОБА_1 кваліфіковано за ст. 210-1 КУпАП без зазначення частини цієї статті. Однак, диспозиція частини третьої цієї статті викладена у протоколі від 18.07.2024 у повному обсязі. Суд зауважує, що протокол підписано позивачем без зауважень, ба більше, ОСОБА_1 фактично визнав факт його неявки 02.07.2024 за повісткою на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_9 , зазначивши у поясненнях, що не прибув за повісткою, оскільки у той час хворів, документів на підтвердження поважності причини неприбуття до районного центру комплектування та соціальної підтримки не надав. З огляду на викладені обставини суд доходить висновку, що незазначення у протоколі від 18.07.2024 номера частини статті 210-1 КУпАП є дефектом такого процесуального документу та вказана обставини сама по собі не може бути достатньою підставою для скасування спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення. Протокол складений уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_10 , структурним підрозділом якого, у свою чергу, є відповідач.

У частині третій статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:

перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;

смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Аналогічні приписи містяться у пунктах 23, 24 Порядку № 560.

Позивач не заперечує, що не повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_3 про причини неявки за повісткою у строк, що не перевищує трьох діб від визначеної дати прибуття, документи на підтвердження поважності неприбуття відповідачу не направляв. Долучені ж позивачем до позовної заяви медичні документи не доводять поважності причини неприбуття 02 липня 2024 року за повісткою на виклик до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Суд також відхиляє доводи позивача про протиправність оскаржуваної постанови через незазначення у ній номеру абзацу ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки постанова однозначно відтворює зміст обов`язку, зазначеного у ч. 3 вищезазначеного Закону, невиконання якого поставлено у вину ОСОБА_1 , а саме, з`являтися громадянину за повісткою про виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки у зазначені в ній місце та строк.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України зазначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою у відповідності до норм чинного законодавства, підстави для її скасування відсутні, а отже у позові ОСОБА_1 слід відмовити через його необґрунтованість та недоведеність.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються у відповідності до приписів ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 77, 139, 229, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення від 22.07.2024 № 484 відмовити повністю.

Постанову по справі про адміністративні правопорушення від 22.07.2024 № 484 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 гривень залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , фактичне місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 .

Суддя У. В. Блажко