Справа № 560/8768/24
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/8768/24
РІШЕННЯ

іменем України

26 вересня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Гнап Д.Д., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 19.02.2024 на суму 318000,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 19.02.2024 на суму 170,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що на нього, як фізичну особу-підприємця, який є платником єдиного податку та не зареєстрований платником податку на додану вартість не поширюється вимога про застосування реєстратора розрахункових операцій. Вважає помилковими доводи податкового органу про те, що він провадить діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту.

Крім того, зазначив про неправомірність дій податкового органу щодо підстав та порядку проведення фактичної перевірки податковим органом.

У подано відзиві відповідач заперечив проти позовних вимог, зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі, у межах повноважень контролюючого органу та у спосіб, що передбачений чинним податковим законодавством України, із врахуванням всіх обставин, що мали значення для їх прийняття, а тому підстави для їх скасування - відсутні.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.06.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 09.07.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.09.2024 витребувано докази.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

На підставі наказу Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 09.01.2024 № 66-п та на підставі пунктів 80.2.3, 80.2.5, 80.2.7 пункту 80.2 Податкового кодексу України проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Перевіркою встановлено наступні порушення:

- встановлено факт не надання особі, яка отримала товар, розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної розрахункової операції, а саме: 10.01.2024 перед початком проведення фактичної перевірки здійснено контрольну розрахункову операцію та придбано вживаний електричний обігрівач за ціною 400 грн. 00 коп. безготівковим розрахунком (переказ коштів на картковий номер) без застосування реєстратора розрахункових операцій;

- не забезпечено можливість проведення розрахунків з використанням електронних платіжних засобів, зокрема 10.01.2024 при купівлі вживаного електричного обігрівача за ціною 400 грн. 00 коп., відмовлено у проведені розрахунку за вищевказаний товар з використанням електронних платіжних засобів, натомість надано для розрахунку картковий рахунок для переказу коштів;

- встановлено факт не подання платником податків до контролюючого органу повідомлення про об`єкт оподаткування (магазин «Побутова техніка з Європи» за адресою: м. Хмельницький, Львівське шосе, 27А) за формою 20 ОПП через який проводиться діяльність з продажу вживаної техніки;

- порушено порядок ведення обліку товарних запасів (ТМЦ) за місцем їх реалізації (місцем здійснення господарської діяльності суб`єктом господарювання), а саме на момент здійснення перевірки не пред`явлено підтверджуючі документи (Форму ведення обліку товарних запасів та первині документи: податкові накладні, вантажно-митні декларації, договори про прийом товару на комісію, тощо) в електронній та/або паперовій формі, що підтверджують походження та облік товарно - матеріальних цінностей, які знаходились в реалізації на загальну суму 318 000 грн. відповідно до «Відомостей про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків ТМЦ».

За результатами фактичної перевірки складено акт №474/22-01-07-05/ від 11.01.2024, на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення № від 19.02.2024, № від 19.02.2024.

Дані податкові повідомлення-рішення позивач оскаржив в адміністративному (досудовому) порядку, однак рішенням ДПС України від 10.05.2024 скарги залишено без задоволення.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення № від 19.02.2024, № від 19.02.2024р протиправними, позивач звернувся до суду.

ІV. ОЦІНКА СУДУ

Способом здійснення податкового контролю є перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пункт 75.1 статті 75 ПК України визначає, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичних перевірок контролюючими органами передбачений статтею 80 Кодексу.

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Підпунктами 80.2.3, 80.2.7 пункту 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

На виконання ухвали суду відповідачем надано копію заяви ОСОБА_2 про порушення платником податків - ОСОБА_1 установленого порядку проведення розрахункових операцій.

Враховуючи викладене, відповідач мав підстави для проведення фактичної перевірки позивача.

Суд звертає увагу на те, що податковим органом в наказі «Про проведення фактичної перевірки», на виконання вимог Податкового кодексу України, як підставу для проведення перевірки, зазначено посилання на підпункти 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України, чим дотримано вимогу статті 81 Податкового кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 460/1239/19, де суд зазначив - з урахуванням наведеного, Верховний Суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до п.п.81.1 ст.81 ПК України, в наказі на перевірку достатньо зазначити підставу для проведення перевірки, визначену цим Кодексом.

У постанові від 26 березня 2024 року у справі N 420/9909/23, ухваленої у складі Судової палати, Верховний Суд сформулював висновки, за змістом яких податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. Тобто, якщо відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Відповідно, такий наказ не можна вважати протиправним.

При цьому, позивач в позові не наводить жодних обґрунтувань щодо того, яким чином не зазначення в наказі конкретних (фактичних) підстав для проведення перевірки вплинули на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, обґрунтованість і законність прийнятих за результатами перевірки рішень.

Також не заслуговують уваги доводи позивача про те, що проведення перевірки відбулося не за тією адресою, оскільки магазин побутової техніки, в якому провадить діяльність позивач, знаходиться саме за адресою АДРЕСА_1 , як вказує позивач. Дана інформація є загальнодоступною, відображається в будь-якій пошуковій системі мережі Інтернет. Цю ж адресу позивач зазначив в письмових поясненнях, які надавав під час перевірки.

Щодо оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Так, податковим повідомленням - рішення № від 19.02.2024 до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 318000,00 грн.

Підставою для нарахування зазначених санкцій стало порушення п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закону N 265/95-ВР), а саме порушення ведення обліку товарів.

Відповідно п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Тобто, пункт 12 статті 3 Закону N 265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в абзаці 3 цієї норми осіб)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). При цьому такий обов`язок має бути виконаним саме на початок її проведення.

На зазначену обставину посилавсь також Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 по справі № 420/12275/22.

Разом з тим, відповідальність за порушення вимог Закону N 265/95-ВР унормована приписами розділу V цього Закону.

Стаття 20 Закону N 265/95-ВР передбачає, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Таким чином, за змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) не надання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Верховний Суд при розгляді справи № 420/12275/22 вказав, що не надання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону N 265/95-ВР.

Враховуючи зазначене, суд критично оцінює твердження позивача про наявність у договорів комісії, оскільки під час перевірки вони не надавалися, не зазначалося про їх існування і в поясненнях, протилежного судом не встановлено.

Натомість, відповідно до письмових пояснень позивача, він продає вживану техніку б/в у магазині "Техніка б/в з Європи адресою АДРЕСА_2 . Даний товар отримано з закордону без офіційних документів. Зауважень до працівників податкової служби немає.

З цих самих підстав суд вважає неприйнятним як належний доказ Договір оренди частини приміщення, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відносно доводів позивача про непоширення на нього вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", оскільки він не здійснює реалізацію технічно складних побутових товарів суд зазначає наступне.

Дійсно, абзац 2 п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" встановлює, що такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Згідно з ст. 2 цього Закону термін "технічно складні побутові товари, що підлягають гарантійному ремонту" для цілей цього Закону вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про захист прав споживачів". Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 25-1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що технічно складні побутові товари - непродовольчі товари широкого вжитку (прилади, машини, устаткування та інші), які складаються з вузлів, блоків, комплектуючих виробів, відповідають вимогам нормативних документів, мають технічні характеристики, супроводжуються експлуатаційними документами і на які встановлено гарантійний строк.

Відповідно до Переліку груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2017 р. N 231, машини пральні, побутові або для пралень, включаючи машини з віджимним пристроєм та прилади електричні для обігрівання приміщень відносяться до технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні.

Суд наголошує, що норма абз. 2 ч. 3 ст. 12 Закону № 265/95-ВР не пов`язує строк закінчення гарантії на прилад чи характеристику її як бувшої у вжитку (як зазначає позивач) з віднесенням товару до технічно складних побутових товарів. Визначальним є саме чи підлягає товар гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, а відповідно пральні машини і обігрівачі підлягають гарантійному ремонту.

Таким чином, позивач здійснює діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а відповідно зобов`язаний був вести облік товарних запасів та надати контролюючому органу на початок проведення перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Зважаючи на вказане, Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області податковим повідомленням-рішенням від 19.02.2024 № правомірно застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції у сумі 318000 грн (у розмірі вартості необлікованого товару).

Щодо податкового повідомлення - рішення № від 19.02.2024 на суму 170,00 грн.

За пунктом 63.3. статті 63 ПК з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Порядок обліку платників податків і зборів був затверджений наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 за N 1588, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за N 1562/20300 (далі Порядок N 1588).

Згідно з пунктом 8.1 Порядку N 1588 платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом.

Положеннями пункту 8.2 Порядку N 1588 визначено, що об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою N 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. У повідомленні за формою N 20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду (пункт 8.4 Порядку N 1588).

Як встановлено судом, позивачем не подано до податкового органу за місцем реєстрації повідомлення про об`єкт оподаткування або об`єкт, пов`язаний з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність (магазин "Побутова техніка з Європи") за формою N 20-ОПП, при цьому, при здійсненні підприємницької діяльності використовував зазначене приміщення.

У позовній заяві взагалі відсутній виклад обставин, якими позивач обґрунтовує протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Будь-яких доводів, що спростовують висновки відповідача не наведено, не здобуто таких і судом.

З огляду на вказане, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 19.02.2024 на суму 170,00 грн.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: 1)чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2)чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № від 19.02.2024, № відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29001 44070171)

Головуюча суддя Д.Д. Гнап