Справа № 520/8048/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Горшкова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 р. Справа № 520/8048/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/8048/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (надалі також відповідач), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 24.10.2023 №0-2030 прийняте ГУ ДПС у Харківській області стосовно ОСОБА_1 в частині податкового зобов`язання у розмірі 29124 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2024 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасувано податкове повідомлення - рішення від 24.10.2023 №0-2030 прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ЄДРПОУ ВП 43983495) стосовно ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ЄДРПОУ ВП 43983495) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ЄДРПОУ ВП 43983495) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн (вісім тисяч грн).

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані неправильним застосуванням судом першої інстанції приписів пп. 266.1.1, п. 266.1, п пп. 266.2.2, п. 266.2, пп. 266.3.1, пп. 266.3.2, п. 266.3 ст.266 Податкового кодексу України. Вказує, що ОСОБА_1 нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та сформовані податкові повідомлення-рішення (далі ППР) на сплату податку на нерухоме майно за 2021 рік, а саме: за нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1213,5 кв. метрів сформовано ППР від 24.10.2023 № 0-2030 на суму 36 405 гривень (6000(мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2021) X 0,5% (ставка податку) X 1213,5 (площа об`єкту). Наголошує, що позивач на звірку до контролюючого органу не звертався, будь-яких правовстановлюючих документів до ГУ ДПС надано не було. Відтак, при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення ГУ ДПС керувалось відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно актуальними на день формування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, а саме 24.10.2023.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу та виклав свій погляд на обставини справи, зазначивши, що рішення є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, в зв`язку з цим просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Учасниками по даній справі було отримано копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2024 року про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. позивачем отримано копію апеляційної скарги відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних документів через підсистему "Електронного суду" та повідомленням про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить, зокрема, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1213,5 кв.м.

За вказаним об`єктом нерухомого майна, відповідачем здійснено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами за 2021 рік та прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.10.2023 №0-2030.

Позивач, вважаючи, що сума податкового зобов`язання, визначена оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням - розрахована невірно, а тому вищевказане податкове повідомлення-рішення є протиправним та такими, що порушує права позивача як платника податків, звернувся до суду із зазначеною позовною заявою.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Положеннями статті 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункт 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпунктів 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та тинів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1.5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Рішенням Вільшанської селищної ради від 18.12.2019 від XLШ сесії VII скликання у додатку 2 встановлено ставки сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на території Вільшанської селищної ради.

Так, рішенням Ради фізичним особам визначено, що ставка податку для будівель за кодом 1252 "Резервуари, силоси та склади", для всіх типів складів становить 0,1% від розміру МЗП за 1 кв.м.

Отже, ставка податку коливається в залежності від цільового призначення нежитлового приміщення, яке перебуває у власності особи.

Згідно абзацу 7 підпункту 266.7.1 пункту 266. 7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Класифікацію будівель залежно від їх функціонального призначення наведено у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому та введеному в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, чинний з 01 січня 2001 року (далі - ДК 018-2000).

Відповідно до вказаного ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

У розділі 1 ДК 018-2000 наведено визначення, згідно з яким: споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт; будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів; інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.

До складів відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1252 "Резервуари, силоси та склади", який в свою чергу включає підкласи: 1252.1 "Резервуари для нафти, нафтопродуктів та газу", 1252.2 "Резервуари та ємності інші", 1252.3 "Силоси для зерна", 1252.4 "Силоси для цементу та інших сипучих матеріалів", 1252.5 "Склади спеціальні товарні", 1252.6 "Холодильники", 1252.7 "Складські майданчики", 1252.8 "Склади універсальні", 1252.9 "Склади та сховища інші".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

При цьому, ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений у постанові від 31.01.2018 у справі №822/2624/16.

Так, використана контролюючим органом ставка податку 0,5 % від МЗП за рішенням Ради призначена виключно для такого класу як 1211 "Будівлі готельні, ресторанні", класу 1212 "Інші будівлі для тимчасового проживання", класу 1220 "Будівлі офісні".

Проте, згідно, до технічного паспорту від 21.08.2010 у розділі експлуатація приміщень визначено призначення нежитлової будівлі літ. "А-2" як нежитлова будівля.

Також, згідно до нового технічного паспорту від 20.10.2023 та витягу з Державного реєстру речових прав, типом об`єкту будівлі "А-2" за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Вільшани, вул. Нові будинки, 10, яка належить позивачеві, є "Нежитлова будівля (ферма)".

Контролюючим органом обчислено базу оподаткування на підставі даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в яких відомості щодо цільового призначення приміщень відсутні, що є неприпустимим. Відповідач неправомірно та необґрунтовано кваліфікував нежитлову власність позивача у якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 0,5% (як до будівель готельних, офісних, торгівельних або для публічних виступів), у той час як до вказаних будівель повинна застосовуватися ставка податку у 2021 році за класифікацією як для "інших будівель" 0,1 відсоток.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача про те, що конкретизація видів об`єктів нежитлової нерухомості належить до обов`язків платника податків, оскільки, положеннями пп.266.7.3 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України визначено право платника податку на звернення до податкового органу для проведення звірки даних щодо об`єктів житлової/нежитлової нерухомості, які підлягають оподаткуванню, а обов`язок нарахування податку на нерухомість з фізичних осіб покладено законодавцем саме на контролюючі органи.

Також, суд звертає увагу відповідача, що при розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017, 2018, 2020 роки за вищевказану нежитлову будівлю, податковим органом було використано ставку 0,1%, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями податкових повідомлень-рішень за вказані періоди.

При цьому, відповідач не навів доводів стосовно обставин, які слугували для зміни ставки при розрахунку податкового зобов`язання за 2021 рік.

Доводів щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу апеляційна скарга не містить, тому рішення Харківського окружного адміністративного суду в даній частині перегляду не підлягає.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо здійснення відповідачем нарахування податкових зобов`язань за спірним податковим повідомленням-рішенням з порушенням приписів законодавства та як наслідок необхідності його скасування.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2024 по справі № 520/8048/24 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий