Справа № 120/18627/23
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 вересня 2024 р. Справа № 120/18627/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 звернувся його представник до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що в період з 27 жовтня 1977 року по 09 квітня 1990 року його довіритель ОСОБА_1 працював у районі Крайньої Півночі.

У жовтні 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою, у якій просив зарахувати до страхового стажу періоди роботи в районі Крайньої Півночі із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців.

Проте відповідач листом від 09 листопада 2023 року повідомив про відсутність на те правових підстав.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача, представник позивача звернувся з даним позовом до суду та просить визнати протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 27 жовтня 1977 року по 09 квітня 1990 року в районі Крайньої Півночі на пільгових умовах із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати вказаний період до страхового стажу позивача в пільговому обчисленні.

Ухвалою від 18 грудня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі, задоволено клопотання представника позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

11 січня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що право на пільгове обчислення стажу для призначення пенсії було закріплено постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", відповідно до якої працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, до 01 березня 1960 року зараховувати з два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01 березня 1960 року за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності. При цьому, пільгове обчислення такого стажу проводиться на підставі трудової книжки або трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі, або районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Враховуючи викладене, на переконання представника відповідача, починаючи з 01 березня 1960 року в пільговому обчисленні можливо зарахувати періоди лише за наявності трудового договору.

Водночас відповідно до матеріалів пенсійної справи позивача період роботи з 15 липня 1977 року по 21 жовтня 1977 року зараховано до страхового стажу позивача в пільговому обчисленні на підставі договору від 01 серпня 1977 року.

При цьому в матеріалах пенсійної справи також наявні два договори про роботу в районах Крайньої Півночі (від 23 листопада 1979 року та від 15 липня 1986 року). Проте через допущені виправлення в обох договорах без надання додаткових довідок про поширення на позивача пільг в період роботи на Крайній Півночі зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 в пільговому обчисленні періоди його роботи з 23 листопада 1979 року по 23 листопада 1982 року та з 15 липня 1986 року по 15 червня 1989 року відсутні правові підстави.

Окрім того, як зазначив представник відповідача, відповідно до довідки від 20 лютого 2018 року № 141 позивач в період з 27 жовтня 1977 року по 25 жовтня 1979 року та з 03 вересня 1986 року по 09 квітня 1990 року проходив військову службу, а до страхового стажу зараховуються лише періоди роботи в районах Крайньої Півночі.

За таких обставин, на переконання представника відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Дослідивши адміністративну справу та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 03 березня 2018 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

16 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про зарахування до страхового стажу періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 27 жовтня 1977 року по 09 квітня 1990 року із розрахунку один рік за півтора роки.

За результатами розгляду такої заяви Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області листом від 09 листопада 2023 року повідомило позивача про те, що пільгове обчислення страхового стажу здійснюється на підставі або трудової книжки, або письмового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими названими вище нормативно-правовими актами. Необхідною умовою для застосування кратності є укладання трудового договору строком на 5, 3 чи 2 роки. Так, в матеріалах пенсійної справи наявні два договори про роботу на Крайній Півночі (від 23 листопада 1979 року та від 15 липня 1986 року). Проте через допущені виправлення в обох договорах без надання додаткових довідок про поширення на позивача пільг в період роботи на Крайній Півночі зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 в пільговому обчисленні періоди його роботи з 23 листопада 1979 року по 23 листопада 1982 року та з 15 липня 1986 року по 15 червня 1989 року відсутні правові підстави. Окрім того, у листі йдеться про те, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд враховує наступне.

Гарантії конституційного права людини на соціальний захист визначені в положеннях Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У частині 4 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

За приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 5 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР" від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтями 1-4 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 10 лютого 1960 року передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій наступних пільг: виплату надбавок до заробітної плати; надання додаткових відпусток; можливість об`єднання відпусток, але не більш як за три роки; виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) в разі тимчасової втрати працездатності.

У статті 5 цього Указу зазначено про надання додаткових пільг, в тому числі щодо зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком або по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, з п`яти до трьох років та надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Про надання пільг, передбачених статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, а пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, - за умови укладання трудового договору, йдеться також в Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

При цьому абзацом 2 підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, визначено, що за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Отже, з огляду на викладене вище для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не усі такі документи.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №265/6105/16-а, від 21 серпня 2019 року у справі №750/1717/16-а, від 22 лютого 2021 року у справі №266/258/16-а та ряду інших.

Так, трудовим договором про роботу в Норільському ордені Леніна гірничо-металургійному комбінаті імені А.П. Звенягіна на Крайній Півночі від 23 листопада 1979 року підтверджується те, що ОСОБА_1 працював поваром 4 розряду в період з 23 листопада 1979 року по 23 листопада 1982 року в районах Крайньої Півночі, а трудовим договором про роботу в Норільському ордені Леніна і ордені Трудового Червоного Прапора гірничо-металургійному комбінаті імені А.П. Звенягіна на Крайній Півночі від 15 липня 1986 року також підтверджується те, що позивач в період з 15 липня 1986 року по 15 липня 1989 року працював в районах Крайньої Півночі.

Водночас пенсійним органом відмовлено у зарахуванні згадуваних вище періодів роботи в пільговому обчисленні з тих підстав, що у таких договорах наявні виправлення.

Проте суд критично оцінює такі доводи пенсійного органу.

На переконання суду, такі підстави для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на Крайній Півночі з 23 листопада 1979 року по 23 листопада 1982 року та з 15 липня 1986 року по 15 липня 1989 року свідчать не про реальні перешкоди для його зарахування із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, а про надмірний формалізм з боку відповідача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано при обчисленні страхового стажу позивача періоди його роботи з 23 листопада 1979 року по 23 листопада 1982 року та з 15 липня 1986 року по 15 липня 1989 року в районах Крайньої Півночі у пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо аргументів пенсійного органу про те, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, то суд враховує наступне.

Права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 2 статті 10 Закону України "Про зайнятість населення").

23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 грудня 2022 року № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" передбачено вихід України з Угоди від 13 березня 1992 року. Крім того, з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді від 13 березня 1992 року.

Після зупинення дії Конвенція 1993 року не застосовуватиметься у відносинах з російською федерацією щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у російській федерації, незалежно від дати їх видачі, посвідчення.

Офіційні документи, видані компетентними органами російської федерації, приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку шляхом проставлення апостилю.

Водночас за результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року.

Таким чином, оскільки позивач набув спірний стаж до вказаної дати, тому суд розглядає справу за нормами законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, у тому числі з урахуванням положень Угоди.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 цієї Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 7 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року (далі - Угода від 14 січня 1993 року) встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Аналіз наведених положень Угоди від 14 січня 1993 року діє підстави дійти висновку, що її положення розповсюджуються також і на питання, пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних і з їх перерахунком. Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві, зареєстрованому на території російської федерації після 13 березня 1992 року, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в російській федерації. Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.

Крім того, відповідно до статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в установленому порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, які входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України від 11 липня 1995 року № 290/95-ВР, визначено, що трудовий стаж, включаючи стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Тобто обчислення стажу роботи позивача здійснюється згідно із законодавством російської федерації, на території якої у спірний період відбувалась його трудова діяльність.

29 листопада 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Відтак припинення участі російської федерації в Угоді, так само як і постанова Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" не є підставою для відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періодів його роботи з 23 листопада 1979 року по 23 листопада 1982 року та з 15 липня 1986 року по 15 червня 1989 року, адже такий стаж набутий позивачем до прийняття відповідних рішень.

А тому стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватися при встановленні права особи на пенсію та її обчислення.

Крім того, суд зазначає, що надані позивачем документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

В даному випадку аргументи відповідача не узгоджуються з принципом верховенства права, оскільки право ОСОБА_1 на пенсійні виплати не пов`язується з таким чинником, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправно не зараховано в пільговому обчисленні до страхового стажу періоди роботи позивача з 23 листопада 1979 року по 23 листопада 1982 року та з 15 липня 1986 року по 15 червня 1989 року.

При цьому представник позивача у позовній заяві наполягає на зарахуванні в пільговому обчисленні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 27 жовтня 1977 року по 09 квітня 1990 року.

Проте суд не вбачає підстав для зарахування такого періоду в пільговому обчисленні в повному обсязі, оскільки пенсійний орган у листі від 09 листопада 2023 року надавав оцінку підставності зарахування до страхового стажу в пільговому обчисленні лише періодам роботи позивача з 23 листопада 1979 року по 23 листопада 1982 року та з 15 липня 1986 року по 15 червня 1989 року.

Наведене свідчить про те, що пенсійний орган не розглянув по суті заяву позивача в частині зарахування в пільговому обчисленні періодів роботи ОСОБА_1 з 27 жовтня 1977 року по 22 листопада 1979 року включно, з 24 листопада 1982 року по 14 липня 1986 року включно та з 16 червня 1989 року по 09 квітня 1990 року включно.

В той же час, зарахування в пільговому обчислені страхового стажу ОСОБА_1 належить до виключної компетенції пенсійного органу.

За таких обставин суд не може перебирати на себе функції територіального органу Пенсійного фонду і вирішувати питання про зарахування до страхового стажу позивача в пільговому обчисленні періодів його роботи з 27 жовтня 1977 року по 22 листопада 1979 року включно, з 24 листопада 1982 року по 14 липня 1986 року включно та з 16 червня 1989 року по 09 квітня 1990 року включно, адже завданням адміністративного суду є здійснення контролю за правомірністю дій суб`єкта владних повноважень, а не первинний його розгляд.

Тому з метою захисту порушених прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області розглянути заяву позивача щодо зарахування до страхового стажу в пільговому обчисленні періодів його роботи з 27 жовтня 1977 року по 22 листопада 1979 року включно, з 24 листопада 1982 року по 14 липня 1986 року включно та з 16 червня 1989 року по 09 квітня 1990 року.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані представником позивача, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, що підтверджується квитанцією від 13 грудня 2023 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак з огляду на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, а тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути 536,80 гривень.

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 1073,60 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою.

А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі з 23 листопада 1979 року по 23 листопада 1982 року та з 15 липня 1986 року по 15 липня 1989 року, виходячи із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 23 листопада 1979 року по 23 листопада 1982 року та з 15 липня 1986 року по 15 липня 1989 року в районах Крайньої Півночі до страхового стажу у пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 в частині зарахування до страхового стажу у пільговому обчисленні періодів його роботи з 27 жовтня 1977 року по 22 листопада 1979 року включно, з 24 листопада 1982 року по 14 липня 1986 року включно та з 16 липня 1989 року по 09 квітня 1990 року включно.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 жовтня 2023 року в частині зарахування до страхового стажу у пільговому обчисленні періодів його роботи з 27 жовтня 1977 року по 22 листопада 1979 року включно, з 24 листопада 1982 року по 14 липня 1986 року включно та з 16 липня 1989 року по 09 квітня 1990 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Рішення суду в повному обсязі складено 27.09.2024

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович