Справа № 160/24182/23
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 160/24182/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщені суду в м. Дніпро апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 року (суддя Озерянська С.І., м. Дніпро, повний текст рішення складно 14.02.2024 року) в справі №160/24182/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання дій протиправними щодо несвоєчасної виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в:

20.09.2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Державної установи «Центр пробації» (далі по тексту відповідач або ДУ) в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо несвоєчасної виплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 29 листопада 2022 року по 19 серпня 2023 року у сумі 117700 грн. 39 копійок.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; стягнуто з Державної установи «Центр пробації» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні у сумі 72045,24 грн.; стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Центр пробації».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна установа «Центр пробації» подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Апелянт вказував, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Апелянт вказував, що діючим Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення військовослужбовця. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Апелянт вказує, що спеціальною нормою є стаття 116 Кодексу законів про працю України, де передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Необхідними складовими частинами настання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні є наявність належних звільненому працівникові сум при звільненні та вина роботодавця за невиплату (несвоєчасну виплату) працівникові цих сум. Для застосування до роботодавця відповідальності, необхідним є встановлення обставин невиплати працівникові на час звільнення всіх належних сум. Підставою відповідальності власника або уповноваженого ним органу є склад правопорушення, який включає два юридичні факти - порушення строків розрахунку при звільненні та вина власника чи уповноваженого ним органу. У частині стягнення витрат на правничу допомогу апелянт вказував, що у позивача відсутні підстави для стягнення 3000,00 грн., оскільки й така сума не є співмірною для справи такої складності, не доведено, що адвокатом було витрачено багато часу на надання послуг. В акті здачі-приймання виконаних робіт зазначено про надання професійної допомоги з подання позову, надання відповіді на відзив, однак не конкретизовано, яка робота проведена, скільки часу витрачено на надання правової допомоги.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд першої інстанції вказував, що позивач 04.07.2023 року звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом щодо не здійснення повного розрахунку на час звільнення та невиплати на його користь грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 22788,05 грн. та просив стягнути з ДУ «Центр пробації» на його користь грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 22788,05 грн., ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/15428/23 за позовною заявою ОСОБА_1 18.08.2023 року відповідачем нарахована та виплачена позивачу на картковий рахунок грошова компенсація за неотримане речове майно в розмірі 22 788,05 грн., про що свідчить виписка з банківського рахунку позивача, а також платіжні інструкції №2371 від 11.08.2023 року та №2372 від 18.08.2023 року. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 року закрито провадження в адміністративній справі №160/15428/23 за позовною заявою ОСОБА_1 у зв`язку з виплатою 18.08.2023 року позивачу грошової компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 22788 грн. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Суд першої інстанції вказував, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Враховуючи наявність факту несвоєчасної виплати позивачу індексації грошового забезпечення, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів; необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-III, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, або відмовити у її виплаті. Суд зазначає, що день звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня, саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі статті 116 Кодексу законів про працю України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства. Згідно наказом директора Державної установи «Центр пробації» від 22.11.2022 року №629/к «Про особовий склад», ОСОБА_1 звільнено за пунктом 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) з 28.11.2022 року. Строк затримки по виплаті заробітної плати слід рахувати з 29.11.2022 року, адже відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення зазначених виплат. Відповідач здійснив виплату позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно в розмірі 22788,05 грн. 18.08.2023 року, то саме вказаний день є днем фактичного розрахунку. Строк затримки розрахунку розпочався 29.11.2022 року та закінчився 17.08.2023 року. Відповідачем не було здійснено своєчасний розрахунок при звільненні в частині компенсації за неотримане речове майно, виплату такої лише 18.08.2023 року, останній мав виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Суд першої інстанції вказував, що з 19.07.2022 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців. З урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем (16.06.2023), до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ. Суд першої інстанції вказував, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові). Відповідно до довідки про доходи №8/2-461 від 22.12.2023 року грошове забезпечення позивача за вересень 2022 рік складає 13107,32 грн., за жовтень 2022 року складає 11173,31 грн., середньоденна заробітна плата, за останні два місяці перед звільненням, складає 398,04 грн., а середньомісячна заробітна плата, за останні два місяці перед звільненням, складає 12140,32 грн. З урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем, а саме 18.08.2023 року, судом встановлено, що позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні починаючи з 29.11.2022 року по 17.08.2023 року, проте не більш як за шість місяців, що становить 181 день. Суд першої інстанції вказував, що що середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного статті 117 Кодексу законів про працю України шестимісячного терміну становить 72045,24 грн. (398,04 грн. х 181 календарний день).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у частині розподілу судових витрат, дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Витрати на правову допомогу здійснюються у випадку доведення здійснення витрат пов`язаних з розглядом саме цієї справи та враховуючи принцип співмірності здійснення витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до матеріалів справи, наказом директора Державної установи «Центр пробації» від 22.11.2022 року №629/к «Про особовий склад», 28 листопада 2022 року начальника Дніпровського районного відділу м. Кам`янське філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області Демченка Є.В. звільнено за пунктом 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) майора внутрішньої служби.

Відповідно довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна №531 від 21.11.2022 року, яка надана ДУ «Центр пробації» сума до виплати становить 22788,05 грн.

Встановлено, що 04.07.2023 року ОСОБА_1 звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом щодо не здійснення повного розрахунку на час звільнення та невиплати на його користь грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 22788,05 грн. та просив стягнути з ДУ «Центр пробації» на його користь грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 22788,05 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 року закрито провадження в справі №160/15428/23 у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від позову у зв`язку з виплатою 18.08.2023 року грошової компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 22788 грн.

Відповідно до виписки по банківському рахунку, 18.08.2023 року нараховано та виплачено ОСОБА_1 на картковий рахунок грошову компенсація за неотримане речове майно в розмірі 22788,05 грн.

Відповідно до довідки про доходи №8/2-461 від 22.12.2023 року грошове забезпечення позивача за вересень 2022 рік складає 13107,32 грн., за жовтень 2022 року складає 11173,31 грн., середньоденна заробітна плата, за останні два місяці перед звільненням, складає 398,04 грн., середньомісячна заробітна плата, за останні два місяці перед звільненням, складає 12140,32 грн.

Позивач погоджується, що ДУ «Центр пробації» сплачено остаточно належні кошти грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. Проте, позивач вважає, що разом з виплатою грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна має бути сплачена компенсація за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Нормою статті 117 вищевказаного Кодексу передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, установи, органу. Під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Для виплати роботодавцем, у даному випадку ДУ «Центр пробації» середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме, затримки виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, на час звільнення ОСОБА_1 повинен був існувати спір щодо суми розрахунку або виплати/невиплати зобов`язання. Тобто середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні може бути виплачений у разі коли при виключенні зі списків забезпечення існував спір про належність виплати індексації.

На час звільнення ОСОБА_1 з кримінально-виконавчої служби, спору щодо виплати або не виплати йому грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна не було. Такий спір ініційований та виник зверненням позивача до суду 04.07.2023 року.

ОСОБА_1 звільнено з служби 22.11.2022 року, з ним проведено остаточний розрахунок. З позовом про зобов`язання виплатити йому компенсації за неотримане речове майно звернувся після свого звільнення. Встановлено, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 року закрито провадження в справі №160/15428/23 у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від позову у зв`язку з виплатою 18.08.2023 року грошової компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 22788 грн.

Не слід казати про бездіяльність або протиправну бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за період з 22.11.2022 року, оскільки у відповідача не було обов`язку нарахувати не те, що компенсації за несвоєчасний розрахунок а й грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. Обов`язок нарахувати та виплатити грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна ініційовано ОСОБА_1 04.07.2023 року зверненням до суду та вчинено добровільно ДУ «Центр пробації» 18.08.2023 року у межах судового процесу після того як виплата грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна стала спірною.

Встановлено, що ДУ «Центр пробації» добровільно виплачено належну суму 18.08.2023 року, тобто вина відповідача в несвоєчасній виплаті належних сум настає з 04.07.2023 року по 18.08.2023 року.

Суд першої невірно прийшов до висновку про затримку розрахунку з позивачем з моменту його звільнення, невірно визначено, що період затримки в даному випадку складає з 22.11.2022 року (день після звільнення). Період затримки розрахунку складає з 04.07.2023 року (дата ініціювання спору, коли оспорювана невиплачена сума стала спірною) по 18.08.2023 року (дата фактичного розрахунку).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні варто враховувати деякі чинники, зокрема, наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 Кодексу. Необхідно брати до уваги наявність чи відсутність вини відповідача у затримці розрахунку при звільненні, дату коли сума перестала бути оспорюванню та набула статусу остаточної до виплатити.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні спору керується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17. Велика Палата Верховного Суду вказувала, що якщо компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідач як боржник та особа, яка повинна понести відповідальність за несвоєчасний розрахунок, здійснив виплату 18.08.2023 року. Наявна затримка при остаточному розрахунку з працівником, слід казати про відповідальність роботодавця у межах статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Суд зазначає, що 19.07.2022 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

До спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ. З відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців за затримку терміном 180 календарних дні (6 місяців).

Відповідно абз. 3 п. 2, п. 5, п. 8 до Порядку обчислення середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Час затримки остаточного розрахунку враховуючи ст. 117 КЗпП України складає 45 календарних днів. Згідно довідки середньоденна сума грошового забезпечення ОСОБА_1 складає 398,04 грн.

У разі зобов`язати виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 слід визначати суму середнього грошового забезпечення.

45 днів затримки х 398,04 грн., що є середньоденною сумою грошового забезпечення = 17911,80 грн.

Таким чином, дійсно при розрахунку з позивачем, відповідач допустився дій щодо не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17, вказано, що розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, можливо зменшити з огляду на розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд апеляційної інстанції вважає, що сума компенсації за затримку розрахунку не може бути більшої ніж був розмір самої недоплаченої виплати при звільненні, у даному випадку недоплаченої грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. Суд першої інстанції визначаючи суму середнього заробітку при звільненні 72045,24 грн. залишив поза увагою, що така сума є більшою ніж було сплачено компенсацію за належні до видачі предмети речового майна 22446,23 грн.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні спору керується правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 31.03.2020 року у справі №540/1244/19, від 04.09.2020 року у справі № 260/348/19, від 15.10.2020 року у справі № 520/80/20.

Переглядаючи у апеляційному порядку рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 139 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Передбачено повернення судових витрат, здійснених особою у разі задоволення позову повністю або частково. Суд повинен враховувати понесені стороною судові витрати під час розгляду позову.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Слід першочергово звернути увагу, що судом першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. При частковому задоволенні судові витрати у тому числі і витрати на правничу допомогу розподіляють з огляду на часткове задоволення позовних вимог у частині, пропорційна до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частин 1 3 ст. 132, частин 1 5 ст. 134 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Яловою Ю.О. було укладено договір №2022-11.01 про надання правової допомоги від 01.11.2022 року.

Додатковою угодою № 1 від 16.09.2023 року ОСОБА_1 та адвокат Ялова Ю.О. узгодили надання/отримання послуг правничої допомоги при оскарженні дій ДУ «Центр пробації» щодо невиплати компенсації, сторони узгодили надання/отримання послуг правничої допомоги у вигляді підготовки до розгляду справи: аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичної консультації, що оцінено у 500,00 грн., складання, оформлення та надсилання позовної заяви, що оцінено у 2000,00 грн., складання інших процесуальних документів, а саме, відповідь на відзив, клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 500,00 грн.

Згідно з актом приймання передачі виконаних робіт/послуг від 14.10.2023, відповідно до якого адвокатом було надано наступні послуги: підготовки до розгляду справи: аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичної консультації, витрачено часу 3 години, що оцінено у 500,00 грн., складання, оформлення та надсилання позовної заяви, витрачено часу 8 годин, що оцінено у 2000,00 грн., складання інших процесуальних документів, а саме, відповідь на відзив, клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, витрачено часу 4 години та оцінено у 500,00 грн.

Згідно платіжної інстанції № 0.0..1 від 23.09.2023 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Яловій Ю.О. 3000,00 грн.

Встановлено, що адвокатом Яловою Ю.О. було підготовлено та подано до суду позов з додатками від імені ОСОБА_1 .

У суді першої інстанції розгляд позову відбувався у загальному позовному провадженні за участі представників сторін у справі, проте ОСОБА_2 не приймала участі у судових засіданнях.

ДУ «Центр пробації» було подано до суду відзив на позов. Адвокатом було підготовлено та подано до суду відповідь на відзив.

Нормами КАС України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Згідно висновку Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії», відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. «Суд висловлює сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах».

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Данілов проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Перелік тих послуг, про надання яких йдеться мова у акті приймання-передачі виконаних послуг, такі як формування доказів, аналіз судової практики, підготовка та подання відповіді на відзив, є загальними послугам, не вказано, яку роботу провів адвокат, які докази зібрав для подання позову.

Підготовка та подання до суду відповіді на відзив не є обов`язковим процесуальним документом.

При розподілі судових витрат витрат на правову допомогу, необхідно враховувати складність справи.

При вирішенні спору щодо зменшення суми витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції керується правовими позиціями Верховного Суду, висловленим у постановах від 22.12.2020 року у справі №520/8489/19, від 14.12.2020 року у справі №320/4885/20, від 11.12.2019 року у справі №545/2432/16-а.

Суд першої інстанції з певним обґрунтуванням суми, заяву про розподіл судових витрат задовольнив, звернув увагу на складність спору, предмет спору, з встановленням необхідності залучення послуг адвоката, проте не вірно визначив належну суму судових витрат на правову допомогу з огляду на часткове задоволення позовних вимог та загальність деяких наданих адвокатом послуг. Стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача з урахуванням складності справи, доведеності надання послуг, підлягають кошти у розмірі 1500,00 грн., що є витратами на правничу допомогу (підготовка, складання позовної заяви), які у зв`язку з частковим задоволення вимог позивача, підлягають відшкодуванню і таке стягнення слід проводити за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Не передбачено повернення судових витрат, здійснених суб`єктом владних повноважень у разі задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 року в справі №160/24182/23 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання дій протиправними щодо несвоєчасної виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні.

Стягнути з Державної установи «Центр пробації» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні у розмірі 17911,80 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Центр пробації» (код ЄДРПОУ 41847154).

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.А. Олефіренко