Справа № 520/22787/24
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 р. № 520/22787/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії № 35 від 01.08.2024 в частині обмеження пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), максимальним розміром (10 прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 01.08.2023 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), пенсію без обмеження її максимальним розміром незалежно від працевлаштування та перебування на посадах в органах прокуратури України, органах державної влади або місцевого самоврядування України, підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності та незалежно від одержаного заробітку чи прибутку, виходячи із розрахунку 82 відсотки від суми місячної заробітної плати прокурора відділу прокуратури Харківської області, на підставі довідки (інформації) прокуратури Харківської області від 23.07.2024 №21-111 без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку розміру пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішення відповідача в частині обмеження пенсії максимальним розміром (10 прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність), є протиправним та таким, що суперечить нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та порушує право позивача на належний рівень пенсійного забезпечення.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до Електронного кабінету, яка міститься в матеріалах справи.

Представник відповідача 03.09.2024 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що управління у спірних правовідносинах діяло на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

У період з 22.11.2005 до 10.04.2017 ОСОБА_1 (далі - позивач) працювала в органах прокуратури Черкаської та Харківської областей та була звільнена з посади прокурора відділу організації представництва управління представництва інтересів громадянина або держави в суді прокуратури Харківської області за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

З січня 2014 року позивач отримує пенсію по інвалідності, призначену у відповідності зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991.

На підставі ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" у редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019 у справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19) за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників на момент виникнення права на перерахунок.

Останнє підвищення заробітної плати за посадою, з якої позивачу було нараховано пенсію, відбулось 01.01.2022, однак, відповідачем за власною ініціативою перерахунок пенсії з більш високого заробітку з часу призначення пенсії позивачу не проводився.

Реалізуючи своє право на перерахунок пенсії, позивач 09.02.2024 звернулася до відповідача з вимогою здійснити перерахунок пенсії у зв`язку із підвищенням окладів по посаді прокурора відділу прокуратури Харківської області, згідно довідки (інформації) прокуратури Харківської області від 09.02.2024 № 21-27, та здійснення відповідних виплат вказаної пенсії без обмеження її максимального розміру.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, для перерахунку пенсії пенсіонер повинен надати документ (довідку, інформацію тощо) щодо розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, що і було зроблено позивачем.

Однак, за наслідками розгляду заяви, згідно витягу з рішення №35 від 16.02.2024, відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача та обмежено її максимальний розмір у розмірі десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи, що відповідно до п. 4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі, позивач повторно 25.07.2024 звернулася до відповідача з вимогою здійснити перерахунок пенсії у зв`язку із підвищенням окладів відповідно до ч. ч. 1 і 8 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України №2663-ІІІ від 26.07.2001 «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розрахунку 82% від місячного заробітку по посаді прокурора відділу прокуратури Харківської області, згідно довідки (інформації) прокуратури Харківської області від 23.07.2024 № 21-111, та здійснення відповідних виплат пенсії без обмеження її максимального розміру.

За наслідками розгляду заяви позивача, згідно витягу з рішення №35 від 01.08.2024, відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача та обмежено її максимальний розмір у розмірі десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову в перерахунку пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром (10 прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність), позивач звернулася до суду із даним адміністративним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, ч. 8 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України № 2663-ІІІ від 26.07.2001 «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру», яка діяла до 01.10.2011, передбачено, що прокурорам і слідчим, що визнані інвалідами І або II групи, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, якою у свою чергу передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення в розмірі 80% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2%, але не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку.

Таким чином, враховуючи, що стаж роботи позивача в органах прокуратури України на посаді прокурора становить 11 років 4 місяці, ОСОБА_1 має право на пенсійне забезпечення в розмірі 82% від суми місячної (чинної) заробітної плати на відповідній посаді, одержуваної перед зверненням за призначенням пенсії.

Відповідно до частин 2, 3 статті 22, частини 1 статті 64 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як встановлено судом раніше, ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України з січня 2014 року та отримує пенсію по інвалідності, призначену у відповідності зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991.

Законом №213-VІІ внесено зміни до частини п`ятнадцятої статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, згідно з якою максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Однак, суд зауважує, що вказана норма набрала чинності після призначення пенсії позивачу.

З огляду на викладене, суд зазначає, що застосування нових положень до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, суперечить вимогам частини 1 статті 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності і пенсія їй була призначена до 01 січня 2016 року, суд дійшов висновку, що до її розміру не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом № 1697-VII.

Крім того, звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до статті 22 Конституції України не допускається.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018 зазначено, що положення частини 1 статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності. Зміст права громадян на соціальний захист, гарантований ст.46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч. 1 ст. 3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48). На думку Конституційного Суду України, держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Пенсія як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Стаття 1 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14 (04 листопада 1950 року), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполученого Королівства» (Stretch v. The United Kingdom № 44277/98).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 № 10-рп/2011).

Виходячи з викладеного, суд зазначає, що відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії позивачу у розмірах та порядку, передбачених ч. ч. 1 і 8 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України № 2663-ІII від 12.07.2001, а також обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, є втручанням у майнові права позивача у розумінні статті 1 Першого протоколу.

Враховуючи міжнародні стандарти діяльності органів прокуратури та юридичні позиції Конституційного Суду України, метою нормативного регулювання, зокрема питань соціального захисту працівників прокуратури, є уникнення втручання інших органів влади в діяльність прокуратури з метою додержання принципу поділу влади та закріплення виключно на рівні закону питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно.

Крім того, відповідно до ст. 98 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» у редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019 у справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19) перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія знову перераховується. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед поданням додаткових документів.

Таким чином, суд зазначає, що рішення відповідача про обмеження максимального розміру пенсії позивача у розмірі десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, є протиправним та підлягає скасуванню, а належним захистом порушеного права позивача на перерахунок призначеної пенсії є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок призначеної раніше позивачу пенсії на підставі заяви від 25.07.2024, документів пенсійної справи, довідки прокуратури Харківської області від 23.07.2024 № 21-111 та у відповідності до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2001 з розрахунку 82% від суми місячної заробітної плати без обмеження її максимального розміру незалежно від працевлаштування та перебування на посадах в органах прокуратури України, органах державної влади або місцевого самоврядування України, підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності та незалежно від одержаного заробітку чи прибутку, починаючи з 01.08.2023.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії № 35 від 01.08.2024 в частині обмеження пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), максимальним розміром (10 прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 01.08.2023 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), пенсію без обмеження її максимальним розміром незалежно від працевлаштування та перебування на посадах в органах прокуратури України, органах державної влади або місцевого самоврядування України, підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності та незалежно від одержаного заробітку чи прибутку, виходячи із розрахунку 82 відсотки від суми місячної заробітної плати прокурора відділу прокуратури Харківської області, на підставі довідки (інформації) прокуратури Харківської області від 23.07.2024 №21-111 без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку розміру пенсії.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов