Справа № 686/26367/24
Суддя: Стефанишин С. Л.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/686/255/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі Дмітрієвій Д.В. за участю представника позивача Гладія В.С., відповідача та його представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області до ОСОБА_2 про затримання для забезпечення примусового видворення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про затримання для ідентифікації та забезпечення примусового видворення, строком на шість місяців з поміщенням до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства громадянина Російської Федерації.

26.09.2024 було виявлено та доставлено до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , який перебуває на території України з порушенням міграційного законодавства. Документи, які б давали право на виїзд, а також документи, які б підтверджували законність перебування його на території України відсутні.

Згідно довідки про звільнення ХМЛ №23098, ОСОБА_2 громадянин російської федерації. Відбував покарання за вчинення злочинів за ст. 289, ч. 2, 189, ч. 2, 146, ч. 2, 70, 70, ч. 4 Кримінального кодексу України з 11.06.2006 до 05.12.2014 року. Тобто, як слідує з довідки, відповідач раніше притягувався до відповідальності за тяжкі злочини.

Відомості про сім`ю, відповідно до вимог Сімейного кодексу України, стосовно відповідача на території України відсутні. Згідно інформації, наданій Управлінню, спільно проживає з громадянкою України ОСОБА_3 . Згідно наданих свідоцтв про народження, батьком дітей записаний ОСОБА_4 , громадянин України. Відповідачем не вчинено жодних дій стосовно легалізації сімейних стосунків з дружиною або дітьми дружини, відповідно підстави вважати, що у відповідача в Україні є сім`я відсутні, факти батьківства не встановлювались.

Крім того, відповідач посвідкою на постійне проживання та тимчасове проживання не документований, із заявами про продовження строку перебування, оформлення дозволу на імміграцію, а також набуття громадянства України не звертався. Біженцем або особою, що потребує додаткового чи тимчасового захисту, відповідача не визнано.

Відповідач прибув на територію України, перетнув кордон, проте не звертався із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Останній офіційно не працевлаштований, а також відсутній документ який би давав право на виїзд за межі території України.

На даний час у відповідача немає жодних законних підстав для перебування на території України. Підставами вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду є: -відсутність законних підстав для перебування іноземця на території України (передбачені ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; -відсутність документів, які б надавали право на перетин кордону для виїзду з території України; -відсутність фінансового забезпечення та законного джерела отримання коштів для перебування на території України та виїзду за її межі.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач повідомив суд про неодноразові звернення до позивача для легалізації свого перебування на території України. На сьогоднішній момент не є громадянином російської федерації та не встиг змінити паспорт громадянина СРСР старого зразка на паспорт громадянина України. Повідомив суд, що має на території України шість дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, в яких зазначено його національність «українець».

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволені позову, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч.3 ст.3 розділу І Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (на далі «Закон»), іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з вимогами ч.2 ст.32 Закону, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Як вбачається з положень ч.1 і ч.2 ст.30 Закону, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо: вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Відповідно до ч.8 ст. 26 Закону, примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Згідно з положеннями ч.1 ст.289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 відбував покарання за вчинення злочинів за ст. 289, ч. 2, 189, ч. 2, 146, ч. 2, 70, 70, ч. 4 Кримінального кодексу України з 11.06.2006 до 05.12.2014 року, про що свідчать дані довідки про звільнення ХМЛ №23098.

УДМС у Хмельницькій області 26.09.2024 року щодо відповідача було складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч.1,3 ст.3, ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ №150 від 15.02.2012. Із зазначеними документами відповідач ознайомився, про що свідчить його особистий підпис у протоколі серії ПН МХМ №001352 від 26.09.2024 року.

Позивачем було встановлено, що документи, які б давали право на виїзд, а також документи, які б підтверджували законність перебування відповідача на території України відсутні.

За результатами перевірки відділом з питань паспортизації, реєстрації та еміграції, проведеної за наявними обліками територіальних органів ДМС встановлено, що відповідач за обліками щодо наявності паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, у тому числі паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, процедури встановлення особи або визнання паспортів громадянина України недійсними, не значиться.

Крім того, відповідач посвідкою на постійне проживання та тимчасове проживання не документований, із заявами про продовження строку перебування, оформлення дозволу на імміграцію, а також набуття громадянства України не звертався. Однак, зазначені обставини не перевірені позивачем та суду не пред`явлено жодного доказу, який би свідчив про вжиття вище зазначених заходів.

Біженцем або особою, що потребує додаткового чи тимчасового захисту, відповідача не визнано.

В той же час, позивачем не спростовано заперечення відповідача щодо неодноразових звернень останнього до органів державної влади з метою отримання паспорту громадянина України.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено перелік обставин, за наявності яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення іноземця або особи без громадянства, цей перелік є вичерпним.

Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Окрім того, згідно даних свідоцтв про народження дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 вбачається, що батьком дітей записаний ОСОБА_4 , національність «українець». Тобто, відповідач перебуває у сімейних стосунках із громадянкою України ОСОБА_3 , однак офіційно шлюб не був зареєстрований.

Також, згідно даних посвідчень серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 сини відповідача ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , є учасниками бойових дій та беруть участь у захисті території України внаслідок російської агресії.

Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання що законність та обґрунтованість вимоги позивача щодо затримання для ідентифікації та забезпечення примусового видворення відповідача не обґрунтована суду, а отже підстави для задоволення заяви відсутні.

На підставі наведеного та керуючисьст.ст. 3,23,26,30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2,6,9,10,11,77,90,242-246,250,288,289,371 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні позову Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області до ОСОБА_2 про затримання для забезпечення примусового видворення відмовити.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 27.09.2024 року.

Суддя С. Стефанишин