Справа № 440/282/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 р. Справа № 440/282/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 18.03.24 року по справі № 440/282/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.11.2023 №1-1614-UA0091122, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік, у сумі 8731,13 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 по справі № 440/282/24 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС України у Полтавській області №1-1614-UA0091122 від 16.11.2023.

Відповідач, Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 по справі № 440/282/24 скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно типу «нежитлове приміщення», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 716,4 кв.м. (1/8 частка власності становить 89,55 кв.м.), яке є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Вважає, що в підпункті "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України вказано, що лише будівлі, які мають код 1271 згідно з Класифікатором не є об`єктом оподаткування податком, тоді як будівлі, які мають інший код, аніж 1271, але використовуються у сільськогосподарській діяльності, оподатковуються на загальних підставах. Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості згідно з Класифікатором. Вважає, що фізична особа - власник об`єктів нежитлової нерухомості, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може належати до сільськогосподарських товаровиробників у розумінні податкового законодавства.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивач ОСОБА_1 є членом особистого селянського господарства, розташованого в Кременчуцькому районі у АДРЕСА_2 . Головою господарства є дружина позивача - ОСОБА_2 , про що свідчить облікова картка об`єкта погосподарського обліку №01-0054-1 старостату села Бондарі Новогалещинської селищної ради та довідка Виконкому Новогалещинської селищної ради від 28.12.2023 №02-29/947 (а.с. 12-13).

Особисте селянське господарство сім`ї Бондар має у власності земельні ділянки сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №128492 від 26.08.2005, виданим на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 5,55 га та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №128497 від 26.08.2005, виданим на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 4,61 га.

За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №233946558 від 24.11.2020 ОСОБА_1 на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21.08.2020 у справі №536/572/20 набув право власності на 1/8 частину нежитлового приміщення загальною площею 716,4 м2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).

16.11.2023 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №1-1614-UA0091122, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік, яке сплачується фізичними особами, які є платниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 8731,13 грн (а.с. 8).

Не погодившись з податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належна йому на праві власності 1/8 частини нежитлового приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу пп. "ж" пп. 266.2.2 ст. 266 ПК України, а тому нарахування суми податкового зобов`язання є неправомірним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Положеннями ст. 265 Податкового кодексу України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

У відповідності до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Таким чином податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно, а платником такого податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

З матеріалів справи встановлено, що позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік у сумі 8731,13 грн стосовно об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 716,4 м2 (1/8 частка власності становить 89,55 м2).

Між ти позивач вважає, що не є платником вказаного податку вказаний об`єкт є будівлею сільськогосподарського призначення, що використовується в якості зерносховища, віднесено до відповідного класу ДК 018-2000 та не є об`єктом оподаткування згідно пп. 266.7.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, позивачу належить на праві приватної власності наступний об`єкт речових прав: 1/8 частини нежитлового приміщення загальною площею 716,4 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 48). За даними цих реєстрів вказана частина нежитлового приміщення набута ОСОБА_1 на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20.08.2020 у справі №536/572/20.

Колегія суддів встановила, що особисте селянське господарство сім`ї Бондар має у власності земельні ділянки сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №128492 від 26.08.2005, виданим на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 5,55 га та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №128497 від 26.08.2005, виданим на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 4,61 га.

Крім того, довідкою виконкому Новогалещинської селищної ради від 19.12.2023 №02-29/909 підтверджено, що ОСОБА_1 , 1972 р.н., на території с. Бондарі Кременчуцького району має у власності нежитлове складське приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , яке використовує у спільному домогосподарстві для зберігання зернових культур та кормів (а.с. 16).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає про наявність у позивача статусу сільськогосподарського товаровиробника у 2022 році, який має у власності нерухоме майно, призначене для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та використання його за належністю.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України передбачено податкова пільга, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання.

Відповідно до підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тож у розумінні підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України нежитлова будівля не підлягає оподаткуванню спірним податком за наявності сукупно наступних умов: така нежитлова будівля віднесена до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник; така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Колегія суддів зазначає, що встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Крім того, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу ДК 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пп. "ж" пп. 266.2.2 ст. 266 ПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що 1/8 частина нежитлового приміщення загальною площею 716,4 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника.

Відтак, нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеного в постановах від 23.11.2023 року у справі № 120/1337/21-а, від 01.04.2021 року у справі №820/6752/16, від 17.02.2021 року у справі №820/3707/17, від 24.04.2020 року у справі №540/2206/19, від 10.04.2020 року у справі №823/1751/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, ст.266 ПК України, мотивуючи це тим, що з аналізу норми підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України вбачається, що її застосування передбачає наявність певних умов: - такі споруди належать сільськогосподарському товаровиробнику (юридичний або фізичній особі); - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; - такі споруди не здаються їх власниками в оренду лізинг, позичку, і у разі відсутності наведеної сукупності умов споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, колегія суддів зазначає, що наведені доводи скарги є необґрунтованими та такими, що суперечать вже наведеним вище висновкам, зазначаючи при цьому, що з матеріалів справи встановлено, що діяльність позивача пов`язана з використанням 1/8 частини нежитлового приміщення загальною площею 716,4 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , яка має сільськогосподарське призначення, яке використовує у спільному домогосподарстві для зберігання зернових культур та кормів.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст.ст. 72, 90, 242 КАС України, то колегія суддів не приймає ці доводи, як такі, що не знайшли свого підтвердження за наслідками апеляційного перегляду даної справи.

В силу ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийняті оспорюваного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства.

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано та правомірно задоволено вимоги позивача, шляхом визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС України у Полтавській області №1-1614-UA0091122 від 16.11.2023.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 по справі № 440/282/24 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 по справі № 440/282/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко