Справа № 420/12964/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/12964/23

Головуючий І інстанції: Корой С.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 29.12.2023р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

06.06.2023р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Хмельницькій області, ГУ ПФУ у Вінницькій області та ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 31.01.2023р. №03 та ГУ ПФУ у Хмельницькій області від 26.04.2023р. №03 про відмову їй в призначенні «пенсії за віком» у відповідності до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до її стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за віком, періоди перебування в Центрі зайнятості та отримання нею допомоги по безробіттю згідно з довідкою від 08.02.2023р. №821, виданою Болградською філією Одеського обласного центру зайнятості, а саме: з 13.12.2012р. по 02.05.2013р., з 02.12.2013р. по 24.04.2014р., з 23.12.2014р. по 21.04.2015р. та з 03.11.2015р. по 11.04.2016р.;

- призначити їй пенсію за віком у відповідності ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 28.12.2022р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, всупереч вимог законодавства, не зарахував до страхового стажу ОСОБА_1 для призначення її пенсії періоди перебування в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю з 13.12.2012р. по 02.05.2013р., з 02.12.2013р. по 24.04.2014р., з 23.12.2014р. по 21.04.2015р. та з 03.11.2015р. по 11.04.2016р., адже, на переконання позивача, відповідальність за несплату страхових внесків несе саме підприємство-страхувальник, а застрахована особа, у даному випадку, відповідальності за несвоєчасність сплати страхувальником нарахованих страхових внесків із заробітної плати не несе.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправним і скасовано рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 31.01.2023р. №03 та рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 26.04.2023р. №03 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоди її перебування в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю з 13.12.2012р. по 02.05.2013р., з 02.12.2013р. по 24.04.2014р., з 23.12.2014р. по 21.04.2015р. та з 03.11.2015р. по 11.04.2016р., а також призначити їй пенсію за віком з 28.12.2022р. Стягнуто з ГУ ПФУ у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн. Стягнуто з ГУ ПФУ в Хмельницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач 24.01.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2023р. та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2024р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

06.02.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Одеській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач, належним чином повідомлена про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу пенсійного органу не скористалася.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

24.01.2023р. позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

До заяви позивачем було додано, з-поміж іншого, трудову книжку серії НОМЕР_1 , довідки про періоди її роботи в колгоспі від 20.01.2023р. №96/03-21, №95/03-21, №94/03-21, а також довідку від 02.12.2021р. №888/15/02 про те, що позивач перебувала на обліку у Болградській філії Одеського обласного центру зайнятості як безробітна.

Однак, 31.01.2023р. ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення №03 - про відмову у призначенні пенсії позивачу, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 29 років. У той же час, позивачу було роз`яснено, що вона набуде право на призначення пенсії з 28.12.2025р. або ж раніше, в разі набуття необхідного страхового стажу.

20.04.2023р. ОСОБА_1 повторно звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії, до якої, з-поміж іншого, додала довідку від 08.02.2023р. №821 про періоди виплати їй допомоги по безробіттю.

Проте, 26.04.2023р. ГУ ПФУ в Хмельницькій області прийнято рішення №03 про відмову у призначенні пенсії позивачу, вказавши про те, що до її страхового стажу не зараховано періоди перебування в центрі зайнятості та, відповідно, отримання допомоги по безробіттю з 13.12.2012р. по 02.05.2013р., з 02.12.2013р. по 24.04.2014р., з 23.12.2014р. по 21.04.2015р. та з 03.11.2015р. по 11.04.2016р. (згідно з довідкою від 08.02.2023р. за №821), оскільки відсутні відомості за звітний рік БСВ в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача, позивач звернулася до суду вз даним позовом.

Вирішуючи справу по суті і частково задовольняючи позовні вимоги, суд 1-ї інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх часткового задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку, а також виплати пенсій визначено та закріплено у Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.

Як передбачено ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (окрім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої корона вірусом «SARS-CoV-2», а також матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом №1058-IV, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Так, за правилами абз.5 пп.2 п.2.1 розділу ІІ «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV» (затв. постановою правління ПФУ від 25.11.2005р. за №22-1), період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01.01.2010р. на підставі записів у трудовій книжці або відомостей про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, а починаючи з 01.01.2010р. - індивідуальними відомостями про застраховану особу.

У розумінні ч.1 ст.1 Закону №1058-IV, страховими внесками вважаються кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (або ж які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, зокрема від роботодавців та застрахованих осіб (ч.1 ст.21 Закону №1058-IV).

У силу вимог ч.5 ст.21 цього Закону, відомості про осіб, які підлягали загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття і отримували допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, подаються державною службою зайнятості.

Так, як вже зазначалося вище, підставою для прийняття спірного рішення був висновок ГУ ПФУ в Хмельницькій області про недостатність у позивача страхового стажу, оскільки за доданими нею документами до страхового стажу не зараховано періоди її перебування в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю з 13.12.2012р. по 02.05.2013р., з 02.12.2013р. по 24.04.2014р., з 23.12.2014р. по 21.04.2015р. та з 03.11.2015р. по 11.04.2016р. (згідно з довідкою від 08.02.2023р. №821), з огляду на відсутність відомостей за звітний рік БСВ в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Будь-яких інших підстав для не зарахування до страхового стажу вказаних періодів у спірному рішенні та, відповідно, у заявах по суті справи відповідачами зазначено не було.

У той же час, до матеріалів даної справи позивачкою долучено копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (дата заповнення 27.06.1983р.), з якої вбачається, що вона у вищевказані періоди перебувала на обліку в Болградському районному центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю.

При цьому, як вбачається зі змісту довідки Болградського районного центру зайнятості від 08.02.2023р. за №821, позивачу виплачувалась допомога по безробіттю у періоди з 13.12.2012р. по 02.05.2013р., з 02.12.2013р. по 24.04.2014р., з 23.12.2014р. по 21.04.2015р., а також з 03.11.2015р. по 11.04.2016р.

Так, відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII, трудова книжка - є основним документом про трудову діяльність працівника.

Вказаним нормам відповідає також п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637), за приписами якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або ж навчання, а також архівними установами.

Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У свою чергу, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або необхідних записів у ній, які й визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17, від 04.03.2020р. у справі №367/945/17, від 27.04.2020р. у справі №367/4230/17 та від 23.09.2021р. у справі №227/4273/16-а.

Відтак, вся наявна та необхідна інформація про отримання позивачем допомоги по безробіттю була подана нею до органів ПФУ та, беззаперечно, мала міститися в реєстрі застрахованих осіб Держаного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а тому й стаж мав би бути врахований при призначенні позивачу пенсії за віком.

Жодного спростування встановлених обставин відповідачем під час розгляду справи наведено не було та відповідних доказів не надано.

У свою чергу, відмова пенсійного органу у призначенні пенсії на підставі заяви позивача через відсутність певних даних у відповідному Реєстрі за умови наявності інших належних доказів, що підтверджують отримання нею допомоги по безробіттю, є, у даному випадку, проявом надмірного формалізму. Позивач, як громадянин України, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні лише з формальних (надуманих) підстав.

Більш того, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, у спірних правовідносинах позивач не повинна нести тягар відповідальності за наявність (або ж відсутність) у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування певної інформації.

Судова колегія також вважає за доцільне зазначити про те, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Також, п.3.3 розділу ІІІ Порядку №22-1 передбачено, що орган, що призначає пенсію, надає роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам відносно одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу відносно визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

За правилами п.п.4.1 і 4.2 Порядку №22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

При цьому, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7); повідомляє особу, у вибраний спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі сумніву органу ПФУ, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення з відповідними запитами до установ, підприємств, організацій.

До того ж, у постанові від 30.09.2019р. у справі №638/18467/15-а Верховний Суд зазначив про те, що орган, який призначає пенсію, за наявності сумнівів має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви, прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до п.4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, органи ПФУ в межах своїх повноважень зобов`язані розглянути та, за необхідності, перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачем вживались відповідні заходи, направлені на всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх поданих позивачем документів. При цьому, ГУ ПФУ в Хмельницькій області, в силу процесуальної презумпції винності суб`єкта владних повноважень, не довів суду правомірність оскаржуваних дій та рішення, зокрема, жодних доказів з приводу звернення до суб`єктів, які є джерелами заповнення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за наданням необхідної інформації, зокрема щодо внесення відомостей за звітний рік БСВ у відповідному Реєстрі, не надано, як і не спростовано сам факт сплати відповідних страхових внесків.

Як наслідок, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 26.09.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко