Справа № 280/1462/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 280/1462/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.05.2024 року (головуючий суддя Сацький Р.В.)

в адміністративній справі №280/1462/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернувся 14.02.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (відповідач-2), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо непризначення ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вчинити дії для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 з дня виникнення такого права, тобто з 09.09.2022 року, на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 , яка належить позивачу, в тому числі з урахуванням наявного страхового стажу в період роботи позивача в період з 17.12.1984 року по 30.07.1993 року на заводі будівельно-оздоблювальних машин, який розташовано в м. Дніпрорудний Запорізької області, довідки №154 від 05.08.2014 року щодо її роботи у Виробничому об`єднанні «Мордовшвейбит» в період з 1981 по 1984 роки, виданою «Об`єднаним міжвідомчим архівом документів по особовому складу» адміністрацією Ардатовського муніципального району Республіки Мордовія муніципальної казенної установи Ардатовського муніципального району Республіки Мордовія та довідки №729 про період безробіття позивача з 06.08.1993 року по 05.08.1994 року, яка видана (мовою оригіналу на російській мові) «Центром занятости населения Чамзинский» отдела содействия занятости населения по Ардатскому району Республики Мордовия».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Проте відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії, оскільки не зараховано спірні періоди роботи в рф. Згідно абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993, трудовий стаж, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Також до страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно трудової книжки позивача. Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.05.2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 20.09.2022 № 32 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 12.12.2023 № 32 Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву від 13.09.2022 ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, що вона має право на зарахування страхового стажу відповідно записів в трудовій книжці від 15.07.1982 НОМЕР_1 , довідки № 154 від 05.08.2014, виданою «Об`єднаним міжвідомчим архівом документів по особовому складу» адміністрацією Ардатовського муніципального району Республіки Мордовія муніципальної казенної установи Ардатовського муніципального району Республіки Мордовія та довідки № 729 про період безробіття позивача з 06 серпня 1993 року по 05 серпня 1994 року, яка видана (мовою оригіналу на російській мові) «Центром занятости населения Чамзинский» отдела содействия занятости населения по Ардатскому району Республики Мордовия».

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що підставою для призначення пенсії є відповідний підтверджений стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Таким чином, страховий стаж позивача відповідно записів в трудовій книжці від 15.07.1982 НОМЕР_1 та довідки № 154 від 05.08.2014 року, виданою «Об`єднаним міжвідомчим архівом документів по особовому складу» адміністрацією Ардатовського муніципального району Республіки Мордовія муніципальної казенної установи Ардатовського муніципального району Республіки Мордовія підлягає зарахуванню. Щодо неврахування відповідачами періоду безробіття з 06.08.1993 по 05.08.1994, то суд зазначив, що посилання відповідача на зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до неї є безпідставним, оскільки незарахування правомірно здобутого позивачем в країні-агресорі трудового стажу в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні не може мати негативні наслідки та нівелювати його право на призначення пенсії, відтак дійшов висновку, що відповідачами безпідставно не зараховано період період безробіття позивача з 06.08.1993 року по 05.08.1994 року. Вказав, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (в розпорядженні якого перебуває як паперова так і електронна відмовна пенсійна справа позивача) має як обов`язок, так і фізичну можливість виконати зобов`язальну частину судового рішення, прийнятого за результатами розгляду цієї справи.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням пенсійного фонду України в Запорізькій області (відповідачем-1) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що з 01.01.2023 російською федерацією припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, отже з 01.01.2023 року дія положень Угоди не поширюється на осіб, які працювали на території рф та виявили бажання призначити пенсію в Україні. Відтак, на день звернення позивачки з заявою про призначення пенсії відсутні міжнародні договори, якими було передбачено правові підстави для зарахування періоду роботи в російській федерацію до страхового стажу позивача. Внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та розірвання дипломатичних відносин з країною-агресором Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 29.11.2022 №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Таким чином, обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому в незалежних державах, в тому числі в російській федерації, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. Враховуючи зазначене, підстави для зарахування до страхового стажу періодів роботи після 1991 року на території російської федерації відсутні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка неодноразово змінювала прізвище у зв`язку з укладенням шлюбу. Свідоцтво про народження позивачки підтверджує, що вона мала прізвище ОСОБА_2 . Відповідно свідоцтва про укладення шлюбу №145 від 06.02.2018, ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 та набула прізвище ОСОБА_5 . Свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 09.02.1984 підтверджує розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 , ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_7 , присвоїно прізвище чоловіка.

ОСОБА_1 13.09.2022 звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про призначення їй пенсії за віком.

Рішенням від 20.09.2022 №32 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу.

До страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 15.07.1982 НОМЕР_4 , оскільки першу сторінку засвідчено печаткою не тієї організації, яка вперше заповнювала трудову книжку, період безробіття з 06.08.1993 по 05.08.1994 згідно з довідкою №729, оскільки не вказано підставу видачі та дату видачі зазначеної довідки.

11.12.2023 позивачка повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву позивачки за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області та прийнято рішення від 12.12.2023 №32 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу.

До страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 15.07.1982 НОМЕР_4 , оскільки на початок своєї трудової діяльності 20.07.1981 року згідно витягу про шлюб від 06.02.2018 року № 145 мала прізвище ОСОБА_5 , але в трудовій книжці такий запис відсутній, а згідно довідки №154 в записах про роботу не повністю зазначено ім`я та по-батькові, також першу сторінку засвідчено печаткою не тієї організації, яка вперше заповнювала трудову книжку.

Період безробіття з 06.08.1993 року по 05.08.1994 згідно з довідкою №729 до трудового стажу не враховується оскільки після початку повномасштабної військової рф 24.02.2022 року відносно України, згідно Постанови КМУ № 1328 від 29.11.2022 року «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення».

За наданими документами права на призначення пенсії за віком відповідно ст. 26 Закону № 1058 заявник не має.

Позивачка вважає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо непризначення їй пенсії за віком.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV, Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV.

Так, згідно статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом а досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 ЗУ №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.2 ст.24 ЗУ №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 ЗУ №1058-IV).

Статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років (ч.2 ст.26 ЗУ №1058-IV).

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в силу статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок).

Відповідно до п.1 вказаного Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Також, пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи містять копію трудової книжки позивачки ( НОМЕР_1 ), в якій записи відповідають вимогам щодо ведення трудової книжки.

Так, записи трудової книжки позивачки містять номер запису, дату (число, місяць, рік), відомості про прийом на роботу та звільнення, номер наказу та його дата (а.с. 13-25).

Будь-яких сумніві щодо трудової книжки позивачки відповідач не зазначає.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Положення пункту 1.5 Інструкції 1.5. вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. №301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення кадрових та бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії по віку.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дій пенсійного органу щодо неврахування зазначених в трудовій книжці періодів роботи в страховий стаж позивачки, з підстав вказаних в рішеннях від 20.09.2022 №32, від 12.12.2023 №32.

Водночас, на думку суду апеляційної інстанції суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дій пенсійного органу у зарахуванні страхового стажу відповідно довідки №154 від 05.08.2014 року щодо роботи позивачки у Виробничому об`єднанні «Мордовшвейбит» в період з 1981 по 1984 роки, виданою «Об`єднаним міжвідомчим архівом документів по особовому складу» адміністрацією Ардатовського муніципального району Республіки Мордовія муніципальної казенної установи Ардатовського муніципального району Республіки Мордовія, оскільки цей стаж підтверджено відповідними записами у трудовій книжці.

При цьому, відповідні періоди роботи належним чином відображені в трудовій книжці від 15.07.1982 НОМЕР_1 .

Крім того, записи про спірні періоди роботи не містять недопустимих (таких, що внесені всупереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами.

Отже, відсутні підстави для неврахування вказаних періодів при визначенні страхового стажу позивачки.

Слід зазначити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Отже, підставою для призначення пенсії є відповідний підтверджений стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Таким чином, страховий стаж позивачки відповідно записів в трудовій книжці від 15.07.1982 НОМЕР_1 та довідки №154 від 05.08.2014 року, виданою «Об`єднаним міжвідомчим архівом документів по особовому складу» адміністрацією Ардатовського муніципального району Республіки Мордовія муніципальної казенної установи Ардатовського муніципального району Республіки Мордовія підлягає зарахуванню.

Щодо неврахування відповідачами періоду безробіття з 06.08.1993 по 05.08.1994, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області відмовлено у зарахуванні спірного періоду через припинення участі рф в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

В силу статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на положеннях міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (закони про пенсійне забезпечення).

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з статтею 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають.

Всі видатки, пов`язані з здійсненням пенсійного забезпечення за вказаною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми договорами (ст.3 вказаної Угоди).

Статтею 5 Угоди у галузі пенсійного забезпечення, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 зазначеної Угоди у галузі пенсійного забезпечення призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СРСР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 ст.6).

Відповідно до статті 8 Угоди, органи, які здійснюють пенсійне забезпечення в державах-учасницях Угоди, співпрацюють один з одним в порядку, визначеному договором між їх центральними органами.

Згідно зі ст. 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 01.12.1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обставини припинення участі Російської Федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 не стосується періодів трудової діяльності позивачки, що мали місце в час дії вказаної Угоди, тому не може вплинути на незарахування періодів роботи позивачки.

Варто зауважити що, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення, відповідно до частини 1 статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Так, 23.12.2022 року набрав чинності Закон України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року №240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 року і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 року №140/98-ВР.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

У подальшому дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та діє і на даний час.

При цьому, посилання відповідача на зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до неї є безпідставним, оскільки незарахування правомірно здобутого позивачем в країні-агресорі трудового стажу в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні не може мати негативні наслідки та нівелювати його право на призначення пенсії.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачами безпідставно не зараховано період безробіття позивачки з 06.08.1993 року по 05.08.1994 року.

Щодо обраного позивачем способу захисту суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтями 80-85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у процедурі забезпечення громадян пенсіями прямо передбачені такі механізми як призначення пенсії та виплата пенсії.

Ці ж самі механізми згадані законодавцем і у приписах статей 44-47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" додатково деталізована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (Порядок № 22-1).

Згідно з пункту 4.3 розділу IV Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу 2 підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив.

Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Пунктом 4.10 Постанови правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005 (зі змінами) встановлено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид, електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Тобто, за приписами п.4.10 Постанови правління ПФУ №22-1 визначено, що електронна пенсійна справа повертається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання особи, яка звернулась за призначенням пенсії, з метою подальшого взяття такої особи на пенсійний облік та виплати їй пенсії.

З аналізу наведеної норми та застосувавши аналогію закону, вбачається, що електронна відмовна пенсійна справа позивача, після розгляду відповідачем заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років, засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання позивача, тобто, у даному випадку, до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Водночас, пенсійний орган, за відсутності у нього матеріалів пенсійної справи, не може відновити порушене право позивача шляхом прийняття рішення.

При цьому, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (в розпорядженні якого перебуває як паперова так і електронна відмовна та пенсійна справа позивачки) має як обов`язок, так і фізичну можливість виконати зобов`язальну частину судового рішення, прийнятого за результатами розгляду цієї справи.

Правова категорія "призначення пенсії" використовується законодавцем у розумінні прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України письмового рішення (як індивідуального акту) з приводу визнання за особою суб`єктивного права на одержання грошових платежів у галузі соціального страхування із визначенням розміру регулярного платежу у межах календарного місяця.

А тому виданий ПФУ індивідуальний акт з приводу призначення пенсії одночасно охоплює як владне управлінське волевиявлення стосовно правової підстави пенсії, так і владне управське волевиявлення стосовно грошового виміру пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам.

Рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду і право на призначення пенсії є його виключними повноваженнями, втручання у яке не відповідатиме завданням адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 5 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи" про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня отримання їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Для найбільш ефективного захисту порушеного права особи суд може вийти за межі позовних вимог (ч.2 ст.9 КАС України).

На думку колегії судді апеляційної інстанції належним способом відновлення порушеного права позивачки на отримання пенсії за віком є:

скасування рішення від 20.09.2022 №32, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, рішення 12.12.2023 №32, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області та

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву від 13.09.2022 ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, що позивачка має право на зарахування страхового стажу відповідно записів в трудовій книжці від 15.07.1982 НОМЕР_1 , довідки №154 від 05.08.2014 року щодо її роботи у Виробничому об`єднанні «Мордовшвейбит» в період з 1981 по 1984 роки, виданою «Об`єднаним міжвідомчим архівом документів по особовому складу» адміністрацією Ардатовського муніципального району Республіки Мордовія муніципальної казенної установи Ардатовського муніципального району Республіки Мордовія та довідки №729 про період безробіття позивача з 06.08.1993 року по 05.08.1994 року, яка видана (мовою оригіналу на російській мові) «Центром занятости населения Чамзинский» отдела содействия занятости населения по Ардатскому району Республики Мордовия». Виходячи з того, що в частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржувалася, то в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.05.2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 19.09.2024 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова