Справа № 188/1740/24
Суддя: Бурда П. О.
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 188/1740/24
Провадження № 2-а/188/26/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Бібіковій В.В.,

розглянувши у смт Петропавлівка Синельниківського району Дніпропетровської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позиції позивача.

Позивач звернувся до суду з указаним адміністративним позовом, в якому просив суд:

поновити строк звернення до суду з позовом;

скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення № 000079 від 28.06.2024;

розглядати справу за правилами спрощеного позовного письмового провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржувана постанова винесена протиправно, оскільки на вагах у пункті завантаження підтверджено відповідність ваги транспортного засобу з вантажем нормативним ваговим параметрам. Після завантаження і зважування транспортного засобу відповідальними посадовими особами ТОВ АФ «НІБАС» було виписано ТТН № 839 від 14.05.2024 з зазначенням фактичних даних про вагу автомобіля з причепом, які відповідали дозволеним законодавством ваговим нормам, фактичні реальні показники зважування зафіксовано у товарно-транспортній накладній, яка засвідчена підписами відповідальних осіб. Після отримання постанови позивачем було з`ясовано, що водій, який є найманою особою первізника, без будь-яких дозволів зі сторони вантажовідправника та вантажоодержувача самостійно здійснив дозавантаження транспортного засобу в іншому господарстві, в результаті чого маса вантажу з ТЗ перевищила нормативні вагові параметри більше ніж на 30 відсотків

2. Стислий виклад позиції відповідача.

Відповідач не надав відзив на позовну заяву.

3. Рух справи.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року позивачу поновлено пропущений з поважних причин строк для подання позову, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження і призначено судове засідання у справі на 07 серпня 2024 року.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

28.06.2024 начальником відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті Дяденчуком Д.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, якою позивача як керівника ТОВ «Агрофірма «Нібас» визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 132-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП), та накладено штраф у розмірі 51 000,00 грн.

5. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В оскаржуваній постанові зазначено, що 14.05.2024 було виявлено порушення, а саме: внесення уповноваженою особою вантажовідправника ТОВ АФ «НІБАС» відомостей про масу вантажу до товаро-транспортної накладної № 839 від 14.05.2024, що перевозився вантажним автомобілем Scania р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом Krone р.н. НОМЕР_2 , які не відповідають фактичним даним, а саме: зазначена маса 39600 кг, фактична маса - 55250 кг, що перевищує нормативно встановлені законодавством вагові параметри на 38,13 %, чим порушено вимоги п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

У постанові вказано, що протокол про адміністративне правопорушення не складався відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП.

Позивач вважає, що відповідач цим порушив норми КУпАП.

Однак, така думка позивача спростовується змістом вказаної норми в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» від 29.06.2021: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису)».

Разом з тим, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист основоположних прав і свобод (далі Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у багатьох рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні ЄСПЛ «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із яких будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.4 ст.132-2 КУпАП дає підстави стверджувати, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді цієї справи, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

У ч. 3 ст. 6 Конвенції зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Позивач стверджує, що відповідач не повідомив його про розгляд справи про адміністративне правопорушення, позбавивши можливості на захист шляхом надання доказів на спростування причетності позивача до виявленого порушення вагових нормативів. Відповідач цього аргументу позивача не заперечив.

Враховуючи, що між проведенням перевірки ваги вантажу 14.05.2024 та прийняттям постанови про накладення адміністративного стягнення від 28.06.2024 пройшов тривалий час, достатній для повідомлення позивача, суд вбачає у таких діях відповідача порушення права позивача на захист від обвинувачення, висунутого відповідачем, передбаченого ч. 3 ст. 6 Конвенції та ст. 268 КУпАП.

Застосувавши до цієї справи принципи кримінального провадження, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення не може ґрунтуватись на припущеннях, приймається у разі доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а усі сумніви, які виникають у ході провадження у справі тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідно до ст. 9 КУпАп адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У ч. 4 ст. 132-2 КУпАП передбачена відповідальність за внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 30 відсотків, крім вантажовідправника, який одночасно є перевізником цього вантажу, а так само внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 30 відсотків, за відсутності оформленого дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Згідно з нормою ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, доказуванню наявності в діянні особи, яка притягається до відповідальності, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 132-2 КУпАП, підлягає як факт невідповідності фактичної ваги вантажу відомостям, зазначеним у товарно-транспортній накладній або іншому визначеному законодавством документі на вантаж, так і факт вини вантажовідправника у такій невідповідності.

Відповідачем не враховані положення глави 64 Цивільного кодексу України, зокрема, ст. 294 цього кодексу, про обов`язок збереження вантажу під час перевезення саме перевізником, що передбачає пряму відповідальність перевізника за невідповідність ваги вантажу, вказаної у товаро-транспортній накладній, за якою він отримав вантаж від вантажовідправника, фактичній вазі вантажу, яку має отримати вантажоодержувач.

З доданої до позову копії ТТН № 839 від 14.05.2024 вбачається, що автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_2 в особі водія ОСОБА_3 прийняв від ТОВ «Агрофірма «Нібас» (вантажовідправник) для доставки ТОВ «Зернова плюс» (вантажоодержувач) вантаж пшениці вагою 39,6 тон.

Актом № 059501 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 14.05.2024, актом № 000483 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 14.05.2024, довідкою № 0075496 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 14.05.2024 підтверджується перевищення перевізником ФОП ОСОБА_2 в особі водія ОСОБА_3 вагових нормативів для автомобільного транспорту. Про вантажовідправника ТОВ «Агрофірма «Нібас» у цих документах не йдеться і належними доказами вини позивача вони можуть бути тільки у сукупності з іншими доказами, які би прямо вказували на вчинення саме вантажовідправником діяння, передбаченого ч. 4 ст. 132-2 КУпАП, однак таких доказів відповідачем не зібрано і не надано, принаймні, в постанові про накладення стягнення на позивача такі докази не зазначені.

У зв`язку із цим заслуговують на увагу пояснення водія транспортного засобу ОСОБА_3 , який є найманим працівником перевізника ФОП ОСОБА_2 , про те, що він після завантаження автомобіля 14.05.2024 в ТОВ «Агрофірма «Нібас» пшеницею в кількості 39 600 кг згідно з ТТН № 839, по дорозі в с. Миколаївка Синельниківського району Дніпропетровської області за домовленістю зі своїми знайомими довантажив ще приблизно 15 тонн, оскільки вантажоодержувач був той самий ТОВ «Зернова плюс».

Таким чином, водій, який діяв як представник перевізника, визнав, що перевантаження автомобіля сталося не з вини позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4.1 рішення Конституційного суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України (254к/96-ВР) має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України (254к/96-ВР) і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України) (254к/96-ВР).

У ч. 3 ст. 6 Конвенції зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати те, що винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 132-2 КУпАП, поза розумним сумнівом не доведена.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КпАП України обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів, котрі б підтверджували вчинення позивачем правопорушення та правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що оскаржена постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

6. Щодо судових витрат.

За змістом ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволений повністю, а судові витрати складають витрати на сплату судового збору в розмірі 605 грн 60 коп., ці витрати слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі.

7. Резолютивна частина рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 77, 94, 139, 242-246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправою та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 000079 від 28.06.2024 на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 132-2 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 132-2 КУпАП, закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті, , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя П. О. Бурда