Справа № 300/4644/24
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" вересня 2024 р. справа № 300/4644/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в загальному розмірі 39 265,14 гривень, -
Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (надалі по тексту також позивач, ІФ ОВФСЗОІ, ІФ ФСЗІ, Відділення Фонду, Фонд) звернулося в суд з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі відповідач, платник внесків, ФОП ОСОБА_1 ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в загальному розмірі 39 265,14 гривень.
Таким чином утворилась заборгованість зі сплати адміністративно-господарських санкцій в загальному розмірі 39 265,14 гривень, яка в добровільному порядку відповідачем не сплачена. Враховуючи те, що несплата адміністративно-господарських санкцій до Фонду соціального захисту інвалідів завдає значної шкоди державним інтересам та не дозволяє в повній мірі створити особам з інвалідністю необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя, Відділення Фонду просить позов задовольнити в повному обсязі.
Івано-Франківським окружним адміністративним судом 14.06.2024 відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (том 1 а.с.10).
Із покликанням на положення статті 19 Закону №875-ХІІ представник відповідача вказує про те, що отримана від Пенсійного фонду України інформація, яка містить ознаки порушень законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю. Тільки центральний орган виконавчої влади що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування може встановити відповідні порушення тільки в ході перевірки відповідного підприємства. Будь-яких перевірок у ФОП ОСОБА_1 з відповідних питань за 2023 рік, не проводилось.
Також адвокат Гуменюк Б.С. вказує на помилковість визначення Фондом розміру санкцій, зважаючи на те, що двадцять (20) із працівників відповідача перебуває (перебували) у трудових відносинах із платником внесків на умовах сумісництва. Посилаючись на положення Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України №286 від 28.09.2005, вказує на те, що до облікової кількості штатних працівників не включаються такі категорії працівників як - прийняті на роботу за сумісництвом. ФОП ОСОБА_3 стверджує, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 і ОСОБА_23 працюють (працювали) у відповідача за сумісництвом.
Оскільки особи, які працюють у ФОП ОСОБА_3 по сумісництву не входять у середньо - облікову чисельність працівників, просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Суд ухвалою від 08.07.2024 витребував в фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 належним чином засвідчені і оформлені копії трудових книжок наступних осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 і ОСОБА_23 (всіх сторінок), трудових договорів, розпоряджень, рішень, наказів тощо про прийняття на роботу та/або переміщення по службі за основним місцем роботи останніх в період з 01.01.2023 по 31.12.2023 (том 1 а.с.297).
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позовну заяву, додаткові пояснення, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 з 27.09.2004 зареєстрований як фізична особа-підприємець (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), здійснює підприємницьку діяльність та використовує найману працю.
За вказаний період відповідачем, в розумінні вимог частини 1 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", не забезпечено впродовж 2023 року працевлаштування 1 особи з інвалідністю на вакантну посаду для осіб із обмеженими фізичними властивостями.
Із урахуванням встановленого частиною 1 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік (від 8 до 25 осіб), позивач при наявності 17 працівників (середньооблікової чисельності) у 2023 році, визначив, що зайняттю і працевлаштуванню у відповідача підлягала 1 особа з інвалідністю.
Вказаний розрахунок розміщено в електронному кабінеті роботодавця, на веб порталі електронних послуг Пенсійного фонду України ФОП ОСОБА_1 07.03.2021 о 10:42 год., свідченням чого є відповідний розрахунок і квитанція, які наявні в матеріалах справи (а.с.4-5).
Зважаючи на зміст виявлених порушень, а також враховуючи обставину не сплати адміністративно-господарські санкції та пені в добровільному порядку, Відділення Фонду звернулося в суд про стягнення відповідних санкцій в судовому порядку.
Оцінюючи по суті заявлені позовні вимоги, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, вирішуючи питання, яку правову норму належить застосовувати до цих правовідносин, суд зазначає, що застосуванню підлягають положення Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та "Про зайнятість населення", а також Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування.
Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, визначені Законом України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 за №875-ХІІ.
У досліджуваному випадку окремі положення статті 18 і 19 Закону №875-ХІІ діяли у відповідній редакції з 01.01.2022 по 05.11.2022, так як останні з 06.11.2022 були змінені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту соціальних, трудових та інших прав фізичних осіб, у тому числі під час воєнного стану, та спрощення обліку робочих місць для осіб з інвалідністю" від 18.10.2022 за №2682-IX (надалі по тексту також зміни в редакції Закону №2682-IX).
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №875-ХІІ, з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.
Частина 3 статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" встановлює обов`язок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації та забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частинами 1-3 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" встановлено для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.
З 06.11.2022 частина 3 статті 19 Закону №875-ХІІ викладена в наступній редакції Закону №2682-IX підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Частиною 6 статті 19 Закону №875-XII встановлено, що Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію:
- про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;
- необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.
Згідно частини 11 статті 19 Закону №875-XII фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.
Частиною 12 статті 19 Закону №875-XII передбачено, що розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України.
Однак, у відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується із середньообліковою чисельністю штатних працівників у 2023 році, оскільки у інформації Пенсійного фонду України вказано число працівників включно із працівниками за сумісництвом.
Згідно з пунктом 1.8 Інструкції №286 показник середньої кількості усіх працівників в еквіваленті повної зайнятості характеризує умовну кількість працівників (робочих місць), що відпрацювали повний робочий день, яка необхідна для виконання встановленого (визначеного) підприємством обсягу робіт (послуг). Методика його визначення базується на перерахунку оплаченого робочого часу усього персоналу (штатні працівники, сумісники, працюючі за договорами), що залучався до роботи у звітному періоді й отримував відповідну заробітну плату, в умовну кількість працівників, яких було б достатньо підприємству для виконання фактичного обсягу роботи за умови роботи всіх працівників упродовж повного робочого дня, виходячи зі встановленої його тривалості.
Абзацами 1,2 пункту 1.1 Інструкції №286 встановлено, що така містить основні методологічні положення щодо визначення показників кількості працівників у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації щодо зайнятості працівників та розмірів їхньої оплати праці. Дія Інструкції поширюється на всіх юридичних осіб, їхні філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (надалі по тексту - підприємства), а також на фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю.
Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 3.2. Інструкції №286 середньооблікова кількість штатних працівників розраховується на підставі щоденних даних про облікову кількість штатних працівників, які повинні уточнюватись відповідно до наказів про прийом, переведення працівника на іншу роботу та припинення трудового договору.
Облікова кількість штатних працівників за кожен день має відповідати даним табельного обліку використання робочого часу працівників, на підставі якого визначається кількість працівників, які з`явились або не з`явились на роботу.
Приписами пункту 3.2.1. Інструкції №286 затверджено, що середньооблікова кількість штатних працівників за місяць обчислюється шляхом підсумовування кількості штатних працівників облікового складу за кожний календарний день звітного місяця, тобто з 1 по 30 або 31 число (для лютого - по 28 або 29), включаючи вихідні, святкові та неробочі дні, і ділення одержаної суми на число календарних днів звітного місяця.
Пунктом 2.6. Інструкції №286 встановлено, що не включаються до облікової кількості штатних працівників, серед іншого, такі категорії:
- прийняті на роботу за сумісництвом з інших підприємств. Працівник, який отримує на одному підприємстві дві, півтори ставки, тобто оформлений за сумісництвом на тому самому підприємстві, де й основне місце роботи (внутрішнє сумісництво), або менше однієї ставки, в обліковій кількості штатних працівників враховується як одна фізична особа (абзаци 1, 2 підпункту 2.6.1 пункту 2.6 Інструкції №286).
Отже, відповідно до вимог Інструкції №286 до середньооблікової кількості штатних працівників не включаються працівники, які прийняті на роботу за сумісництвом з інших підприємств (зовнішні сумісники).
Відповідач стверджує, що протягом 2023 року у трудових відносинах на умовах сумісництва із ФОП ОСОБА_1 перебувало 20 працівників, зокрема: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 і ОСОБА_23 .
Згідно із наданими ФОП ОСОБА_1 відомостями про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення застрахованим особам згідно з Додатком 1 до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (Д1) (пункт 1 розділу IV) (надалі по тексту також відомості про нарахування зарплати):
- у січні 2023 року заробітна плата нараховувалась 13 особам, з яких 6 особам ( ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ) з ознакою неповного робочого часу (сумісники) (том 1 а.с.75);
- у лютому 2023 року заробітна плата нараховувалась 13 особам, з яких 6 особам ( ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 ) з ознакою неповного робочого часу (сумісники) (том 1 а.с.76);
- у березні 2023 року заробітна плата нараховувалась 16 особам, з яких 8 особам ( ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 ) з ознакою неповного робочого часу (сумісники) (том 1 а.с.77);
- у квітні 2023 року заробітна плата нараховувалась 16 особам, з яких 8 особам ( ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 ) з ознакою неповного робочого часу (сумісники) (том 1 а.с.82);
- у травні 2023 року заробітна плата нараховувалась 20 особам, з яких 14 особам ( ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 ) з ознакою неповного робочого часу (сумісники) (том 1 а.с.83);
- у червні 2023 року заробітна плата нараховувалась 20 особам, з яких 14 особам ( ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 ) з ознакою неповного робочого часу (сумісники) (том 1 а.с.84);
- у липні 2023 року заробітна плата нараховувалась 18 особам, з яких 11 особам ( ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_21 , ОСОБА_9 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 ) з ознакою неповного робочого часу (сумісники) (том 1 а.с.101);
- у серпні 2023 року заробітна плата нараховувалась 17 особам, з яких 12 особам ( ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_21 , ОСОБА_9 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 ) з ознакою неповного робочого часу (сумісники) (том 1 а.с.102);
- у вересні 2023 року заробітна плата нараховувалась 19 особам, з яких 13 особам ( ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_21 , ОСОБА_9 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ) з ознакою неповного робочого часу (сумісники) (том 1 а.с.103);
- у жовтні 2023 року заробітна плата нараховувалась 18 особам, з яких 12 особам ( ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_21 , ОСОБА_9 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ) з ознакою неповного робочого часу (сумісники) (том 1 а.с.114);
- у листопаді 2023 року заробітна плата нараховувалась 17 особам, з яких 11 особам ( ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ) з ознакою неповного робочого часу (сумісники) (том 1 а.с.115);
- у грудні 2023 року заробітна плата нараховувалась 18 особам, з яких 11 особам ( ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ) з ознакою неповного робочого часу (сумісники) (том 1 а.с.116).
В контексті вирішення спірних правовідносин, слід звернути увагу, що визначальним критерієм обрахування середньооблікової кількості штатних працівників в розрізі застосування Інструкції №286, є категорії "зовнішній сумісник" та "внутрішній сумісник".
Зовнішнє сумісництво полягає в тому, що робота виконується на іншому підприємстві чи в суб`єкта підприємництва (якщо працівник працює на двох (або кількох) підприємствах, одне з яких є основним місцем роботи, а друге місцем роботи за сумісництвом). Трудова книжка зберігається на підприємстві за основним місцем роботи працівника.
Внутрішнє сумісництво - робота виконується на тому самому підприємстві (працівник працює як основний працівник і як сумісник, але роботу за сумісництвом здійснює у вільний від основної роботи час). Трудова книжка зберігається на тому самому підприємстві. У разі внутрішнього сумісництва основною вважається посада з найбільшим обсягом виконуваних робіт порівняно з іншими посадами.
Окремо слід зазначити, що у відзиві на позовну заяву ФОП ОСОБА_1 вказує на працевлаштування за сумісництвом ОСОБА_18 та ОСОБА_14 та ОСОБА_22 , згідно заяв останніх від 11.11.2022 та від 17.07.2023 (том 1 а.с.34,36,38) та наказів про прийняття на роботу від 11.11.2022 за №17к, від 11.11.2022 за №15к і від 20.07.2023 за №23к (том 1 а.с.44,46,48). Матеріали справи не містять доказів нарахування ОСОБА_18 , ОСОБА_14 та ОСОБА_22 у 2023 році заробітної плати відповідачем, ані за основним місцем роботи, ані за сумісництвом, відтак, вказані особи не підлягають до врахування до середньооблікової кількості штатних працівників.
Основним місцем роботи у 2023 році ОСОБА_23 , згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 та довідки від 08.07.2024 за №01/01/10/09/02/01-02/01-253, є Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (том 2, а.с.5-7).
Згідно повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту від 15.11.2022 та запису в трудовій книжці серії НОМЕР_3 за основним місцем роботи ОСОБА_4 у 2023 році працевлаштована у фізичної особи-підприємця ОСОБА_24 (том 2, а.с.8-9).
Відповідно до записів, що містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_4 за основним місцем роботи у 2023 році ОСОБА_5 працевлаштована у фізичної особи-підприємця ОСОБА_25 (том 2, а.с.14-21).
ОСОБА_7 у 2023 році працевлаштована за основним місцем роботи в фізичної особи-підприємця ОСОБА_26 , згідно трудової книжки серії НОМЕР_5 (том 2, а.с.27-28).
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_6 ОСОБА_27 працевлаштована за основним місцем роботи у 2023 році в фізичної особи-підприємця ОСОБА_28 (том 2, а.с.31-34).
Основним місцем роботи ОСОБА_21 , згідно повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту від 12.04.2023 є робота у 2023 році в фізичної особи-підприємця ОСОБА_24 (том 2, а.с.37).
Відповідно до повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту від 31.05.2023 за основним місцем роботи у 2023 році ОСОБА_10 працевлаштована у фізичної особи-підприємця ОСОБА_28 (том 2, а.с.84).
Також згідно з повідомленням про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту від 03.10.2023 основним місцем роботи у 2023 році ОСОБА_9 є працевлаштування у фізичної особи-підприємця ОСОБА_26 (том 2, а.с.89).
ОСОБА_15 у 2023 році працевлаштована за основним місцем роботи в фізичної особи-підприємця ОСОБА_28 , свідченням чого є повідомленням про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту від 21.03.2023 (том 2, а.с.94).
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_7 ОСОБА_11 у 2023 році працевлаштована за основним місцем роботи в фізичної особи-підприємця ОСОБА_28 (том 2, а.с.96-97).
Відповідно до повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту від 12.04.2023 ОСОБА_29 у 2023 році працевлаштована у фізичної особи-підприємця ОСОБА_25 (том 2, а.с.99).
Також згідно з повідомленням про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту від 21.11.2022 основним місцем роботи у 2023 році ОСОБА_13 є працевлаштування у фізичної особи-підприємця ОСОБА_28 (том 2, а.с.101).
Основним місцем роботи ОСОБА_16 у 2023 році, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_8 є робота у фізичної особи-підприємця ОСОБА_26 (том 2, а.с.215-217).
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_9 ОСОБА_17 працевлаштована за основним місцем роботи у 2023 році в фізичної особи-підприємця ОСОБА_25 (том 2, а.с.220-226).
ОСОБА_19 працевлаштована у 2023 році за основним місцем роботи в фізичної особи-підприємця ОСОБА_25 , свідченням чого є записи в трудовій книжці серії НОМЕР_10 (том 2, а.с.229).
Також відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_11 основним місцем роботи у 2023 році ОСОБА_20 є працевлаштування у фізичної особи-підприємця ОСОБА_28 (том 2, а.с.232).
Основним місцем роботи ОСОБА_8 у 2023 році, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_12 є в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Пакейдж" (том 2, а.с.236-241).
Вказані вище особи у 2023 році працювали в ФОП ОСОБА_1 , за сумісництвом (зовнішнє сумісництво).
Позивач не заперечив, щодо вказаного та не надав суду доказів зворотнього.
Згідно з пунктом 3.1 Інструкції №286 середня кількість працівників підприємства за період (місяць, квартал, з початку року, рік) визначається як сума таких показників: середньооблікової кількості штатних працівників; середньої кількості зовнішніх сумісників; середньої кількості працюючих за цивільно-правовими договорами.
Згідно з пунктом 1.5 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13 січня 2004 року за №5 (надалі по тексту також Інструкція №5), програми державних статистичних спостережень передбачають облік фонду оплати праці, нарахованого всім працівникам, а також виділення фонду штатних працівників, які перебувають в обліковому складі підприємства, та поділ його на складові.
Фонд оплати праці інших категорій працівників (сумісників або тих осіб, які зайняті за договорами цивільно-правового характеру) розподіляється на складові на загальних підставах згідно з Інструкцією. При цьому суми оплати праці вищезгаданих категорій у формах державних статистичних спостережень відображаються у фонді оплати працівників позаоблікового складу та не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати штатних працівників облікового складу підприємства.
За положенням підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Інструкції №5 фонд основної заробітної плати включає нарахування винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). До його складу належать: винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці за тарифними ставками (окладами), відрядними розцінками робітників та посадовими окладами керівників, фахівців, технічних службовців, включаючи в повному обсязі внутрішнє сумісництво.
Інструкція №286 містить вичерпний перелік осіб, які не враховуються до середньооблікової та облікової кількості штатних одиниць.
Таким чином, для визначення середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу на рік враховуються всі категорії працівників облікового складу за виключенням працівників, які прийняті на роботу за сумісництвом.
Отже, особи, які працювали за сумісництвом у відповідача у 2023 році не повинні включатися до розрахунку нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Відповідно до матеріалів справи у 2023 році в ФОП ОСОБА_1 за основним місцем роботи працювало: у січні 2023 року 7 працівників, у лютому 2023 року 7 працівників, у березні 2023 року 6 працівників, у травні 2023 року 6 працівників, у червні 2023 року 6 працівників, у липні 2023 року 7 працівників, у серпні 2023 року 5 працівників, у вересні 6 працівників, у жовтні 2023 року 6 працівників, у листопаді 2023 року 6 працівників, у грудні 2023 року 7 працівників (том 1, а.с.75-77, 82-84, 101-103, 114-116).
Крім того, у 2023 році в ФОП ОСОБА_1 працювали працівники за сумісництвом (зовнішнім): у січні 2023 року 6 працівників, у лютому 2023 року 6 працівників, у березні 2023 року 8 працівників, у травні 2023 року 14 працівників, у червні 2023 року 14 працівників, у липні 2023 року 11 працівників, у серпні 2023 року 13 працівників, у вересні 13 працівників, у жовтні 2023 року 12 працівників, у листопаді 2023 року 11 працівників, у грудні 2023 року 11 працівників (том 1, а.с.75-77, 82-84, 101-103, 114-116).
Таким чином, згідно наведених вище даних щодо середньооблікової кількості штатних працівників за всі 12 місяців роботи ФОП, що минули за період з початку 2023 року, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача за 2023 рік складає 6 осіб, з розрахунку: 7+7+8+6+6+6+7+5+6+6+6+7 = 77 осіб, 77(осіб):12 (місяців) = 6,4 = 6 (осіб).
Позивач не заперечив, щодо відзиву на позовну заяву, не надав до суду доказів, які б спростовували інформацію, надану ФОП ОСОБА_1 .
Згідно з частиною 1 статті 217 Господарського кодексу України (надалі по тексту також ГК України) господарськими санкціями визначаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.
Відповідно до частини 1 статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 ст.218 Господарського кодексу України встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Статтею 238 ГК України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у частині 1 статті 239 ГК України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.
Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями, про що також вказано у статті 20 Закону № 875-ХІІ.
Отже, законом передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.
Частинами 1-3 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" встановлено для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
З огляду на аналіз положень Закону № 875-ХІІ слід прийти до висновку, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю відсутній обов`язок працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за рік становить менше 8 осіб.
Наказом Міністерства економіки України №827-22 від 12.04.2022 затверджено Порядок подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" (далі - Порядок №827-22).
Пунктами 1.4 - 1.5 Порядку №827-22 встановлено, що Форма №3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами - підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі - роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії).
Форма №3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості - до дати припинення їхньої діяльності) (далі - центр зайнятості) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
З аналізу пунктів 1.4 - 1.5 Порядку №827-22 вбачається, що звітність за формою №3-ПН роботодавці подають до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), тобто, лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць. Разом з тим, періодичності подачі звітності за формою №3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.
Отже, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.
Проте, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч.1 ст.18 Закону № 875-XII.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №820/1889/17, від 03.12.2020 у справі №812/1189/18 та від 13.03.2023 у справі №460/5056/21.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині 1 статті 18 Закону № 875-ХІІ.
Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно вжило необхідних заходів по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, їх відмова від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.
Зважаючи на викладене та враховуючи, що у ФОП ОСОБА_1 у 2023 році був відсутній обов`язок створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та відповідно відповідальність за невиконання нормативу, оскільки середньооблікова кількість штатних працівників за 2023 рік склала 6 осіб, суд приходить висновку, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, за вчинення якого Законом України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" передбачено застосування адміністративно-господарських санкцій.
За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що судові витрати понесені позивачем, підлягають стягненню з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень лише при задоволенні позову позивача, який не є суб`єктом владних повноважень відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи те, що суд не знайшов підстав для задоволення даного адміністративного позову, а також і те, що позивачем у справі є суб`єкт владних повноважень, судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору покладаються на позивача.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (ідентифікаційний код юридичної особи 13662300), вул. Гуцульська, 9, м. Івано-Франківськ, 76007;

відповідач фізична особа підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 ;

представник відповідача Гуменюк Богдан Степанович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №866 від 20.04.2012, ордер на надання правничої (правової допомоги) серії АТ №1073308), АДРЕСА_2 .

Суддя Чуприна О.В.