Справа № 560/9542/24
Суддя: Михайлов О.О.
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/9542/24
РІШЕННЯ

іменем України

27 вересня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Михайлова О.О. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просить суд:

1. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №05 від 25.01.2024 щодо не зарахування періодів роботи до страхового стажу та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 03 липня 1992 року;

- роботи з 01.07.1992 по 09.02.1993 згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 03.07.1992 на посаді електрика 4-го розряду в Деражнянській пересувній шляхово-будівельній колоні Хмельницької області;

- роботи з 21.02.1993 по 26.06.1999 згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 03.07.1992 на посаді електромонтера 4-го розряду в АТ «Воротец», Республіка Молдова;

- роботи з 26.07.2001 по 31.01.2004 згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 03.07.1992 на посаді чергового електромонтера 4 розряду в цеху облицювальних виробів ВАТ «Кудиновський комбінат», російська федерація, московська область, м. Електроуглі;

- роботи з 02.02.2004 по 01.12.2004 згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 03.07.1992 на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 4 розряду в ТОВ «Ремтика», російська федерація, м. москва

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком з 22 січня 2024 року та провести відповідні виплати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25.01.2024 №05 є протиправним та таким, що порушує права позивача.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.07.2024 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 05.08.2024 подало до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову ОСОБА_1 заперечує. Зазначає, що 22.01.2024 ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернувся до органів Фонду з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058. Зазначає, що 25.01.2024 за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 05 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вважає, що вказане рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято правомірно. У задоволенні позову просить відмовити.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надало.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.01.2024 звернувся до органів Фонду з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказана заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25.01.2024 №05 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 30 років.

У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача складає 21 рік 04 місяці 20 днів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25.01.2024 №05 до страхового стажу не зараховано періоди роботи:

- з 01.07.1992 по 09.02.1993, оскільки запис засвідчено нечітким відтиском печатки;

- з 21.02.1993 по 26.06.1999, оскільки печатка при звільненні не відповідає назві підприємства (печатка іноземною мовою);

- з 26.07.2001 по 31.01.2004 та з 02.02.2004 по 01.12.2004, оскільки організації знаходяться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та вказані періоди стажу не підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 16.04.2024 №2200-0215-8/37794 позивача повідомлено про прийняте рішення.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 9 Закону України №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону №1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).

Як встановлено судом з матеріалів справи, спірним рішенням до загального страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи:

- з 01.07.1992 по 09.02.1993, оскільки запис засвідчено нечітким відтиском печатки;

- з 21.02.1993 по 26.06.1999, оскільки печатка при звільненні не відповідає назві підприємства (печатка іноземною мовою);

- з 26.07.2001 по 31.01.2004 та з 02.02.2004 по 01.12.2004, оскільки організації знаходяться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та вказані періоди стажу не підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Відповідно до запису № 1 у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 03.07.1992, позивач у період з 01.07.1992 по 09.02.1993 працював електриком 4-го розряду в Деражнянській пересувній шляхово-будівельній колоні Хмельницької області.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду у постановах від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17 зроблений висновок про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.

У постанові по справі від 06 березня 2018 року №754/14898/15-а Верховний Суд стосовно аналогічних правовідносин зазначає, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний підтверджений стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів (довідок, наказів), оскільки визначальним є саме підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Також Верховний Суд у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16- а та від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

Таким чином, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_3 від 03.07.1992 період роботи позивача з 01.07.1992 по 09.02.1993 року підлягає зарахуванню до загального страхового стажу.

Щодо твердження відповідача про те, що період роботи позивача з 21.02.1993 по 26.06.1999 неможливо зарахувати до страхового стажу, оскільки печатка при звільненні не відповідає назві підприємства (печатка іноземною мовою Республіки Молдова), суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 2 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, підписану 29.08.1995 року та ратифіковану Законом України від 29.10.1996 року № 434/96-ВР (далі Угода в галузі пенсійного забезпечення), ця Угода поширюється на державне пенсійне забезпечення громадян, яке встановлене або буде встановлене кожної з держав. Під пенсійним забезпеченням в цій Угоді маються на увазі всі види пенсій, які призначаються громадянам у відповідності із законодавством України або законодавством Республіки Молдова.

Статтею 8 Угоди в галузі пенсійного забезпечення встановлено, що при призначенні пенсії, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, обчислення трудового (страхового) стажу, накопиченого у відповідності і законодавством України і законодавством Республіки Молдова, в тому числі і до вступу в дію цієї Угоди, а також на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 1 січня 1992 року, проводиться по законодавству держави, яка призначає пенсію.

Згідно зі статтею 15 Угоди в галузі пенсійного забезпечення необхідні для пенсійного забезпечення документи, які видані у встановленому порядку на території України і на території Республіки Молдова, в тому числі і до вступу в силу цієї Угоди, а також на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 1 січня 1992 року, приймаються без легалізації.

З вищевикладеного слідує, що періоди роботи в Республіці Молдова зараховуються в Україні до страхового (трудового) стажу працівника відповідно до законодавства Україні, водночас документи, які видані у встановленому порядку на території Республіки Молдова, приймаються в Україні без легалізації.

Відтак у разі наявності трудової книжки страховий стаж за періоди роботи до 31.12.2003 року, у тому числі на території Республіки Молдова, встановлюється на підставі відповідних записів у ній.

До 17.08.1993 року в Україні була чинна Інструкції про порядок введення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162, дія якої також поширювалась на Республіку Молдова.

Отже, трудова книжка, яка велася на території Республіки Молдова, приймається в Україні без легалізації, і вона є належним документом про підтвердження відповідного стажу роботу.

Таким чином, пенсійний орган зобов`язаний був зарахувати до страхового стажу позивача його період роботи на території Республіка Молдова на підставі записів трудової книжки, які велася в Республіці Молдова.

З огляду на викладене, суд вбачає підстави для зарахування періоду роботи позивача з 21.02.1993 по 26.06.1999 до страхового стажу.

Стосовно доводів відповідача про неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 26.07.2001 по 31.01.2004 та з 02.02.2004 по 01.12.2004 через те, що російська федерація вийшла з 01.01.2023 з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, то слід звернути увагу на наступне.

Питання пенсійного забезпечення регулюються, а також регулювалися на момент набуття позивачем страхового стажу двосторонніми угодами в цій галузі, а також Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (надалі по тексту також - Угода), згідно із статтею 1 якої, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством країни, на території якого вони проживають.

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлено чи буде встановлено законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання.

Для визначення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої із цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до введення в дію цієї Угоди.

Згідно зі статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 01.12.1991, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Оцінюючи спірні правовідносини варто мати на увазі, що законодавство про пенсійне забезпечення в силу вимог частини 1 статті 4 Закону №1058-IV базується на Конституції України та складається, серед іншого, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (надалі по тексту також закони про пенсійне забезпечення).

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору (частина 2 статті 4 Закону №1058-IV).

Згідно з частини 2 статті 10 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 за №5067-VI права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29.06.2004 за №1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Так, Законом України від 11 липня 1995 року за №290/95-ВР ратифіковано Угоду про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів, укладену в рамках Співдружності Незалежних Держав і підписану від імені Уряду України у м. Москві 15 квітня 1994 року (надалі по тексту також - Угода від 15 квітня 1994 року).

Відповідно до статті 4 цієї Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Вразі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Також зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Це означає, що у випадку виникнення спору у таких питаннях, суд має перевірити умови, за яких такий стаж підлягає зарахуванню відповідно до законодавства країни, де особа його набула.

Також, частинами 1 і 2 статті 13 Угоди від 13 березня 1992 року визначено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 за №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", прийнято рішення про:

- вихід з цієї Угоди, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві;

- доручено Міністерству закордонних справ України в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з цієї Угоди.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 за №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Таким чином, виникнення правовідносин, зокрема здобуття спірного загального страхового трудового стажу позивачем, мало місце до виходу Держави Україна та Російської Федерації з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року, тому її положення підлягають застосуванню до даних правовідносин.

З огляду на викладене, суд вбачає підстави для зарахування періоду роботи позивача з 26.07.2001 по 31.01.2004 та з 02.02.2004 по 01.12.2004 до страхового стажу.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №05 від 25.01.2024, яким відмовлено у призначенні позивачеві пенсії та не зараховано вищевказані спірні періоди роботи позивача до страхового стажу.

Щодо вимоги позивача призначити пенсію за віком, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Загальний страховий стаж позивача, обрахований пенсійним органом у спірному рішенні, складає 21 рік 04 місяці 20 днів.

З урахуванням періодів роботи, які підлягають зарахуванню, загальний страховий стаж позивача (станом на дату звернення з заявою про призначення пенсії від 22.01.2024) становить більше 30 років, що є достатнім для призначення позивачу пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) досяг пенсійного віку 30.11.2023, а звернувся з заявою 22.01.2024 (тобто в межах трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку), то пенсія йому має бути призначена з 01.12.2023.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 гривень, враховуючи задоволення позовних вимог та приписи ч. 1 ст. 139 КАС України, на користь позивача необхідно стягнути 1211,20 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, оскільки рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25.01.2024 №05.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 01.07.1992 по 09.02.1993, з 21.02.1993 по 26.06.1999, з 26.07.2001 по 31.01.2004 та з 02.02.2004 по 01.12.2004, згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 03.07.1992.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.12.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідачі:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29013 , код ЄДРПОУ - 21318350) Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька обл., Краматорський р-н, 84122 , код ЄДРПОУ - 13486010)

Головуючий суддя О.О. Михайлов