Справа № 160/11692/24
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:
-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплатити ОСОБА_1 100% грошового забезпечення (із врахуванням вже виплачених 50%) за період з грудня 2022 по 25.04.2024, як члену сім`ї (матері) військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який зник безвісті 29.12.2022, а також виплати ОСОБА_1 100% грошового забезпечення (із врахуванням вже виплачених 50%) за грудень 2022 року (повний місяць у якому зник безвісті), як члену сім`ї (матері) військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісті 29.12.2022;
-зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 100% грошове забезпечення (із врахуванням вже виплачених 50%) за період з грудня 2022 року по 25.04.2024, як члену сім`ї (матері) військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який зник безвісті 29.12.2022, а також виплатити ОСОБА_1 100% грошове забезпечення (із врахуванням вже виплачених 50%) за грудень 2022 р. (повний місяць у якому зник безвісті), як члену сім`ї (матері) військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісті 29.12.2022.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має право на отримання 100% виплат, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, оскільки є матір`ю військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісті 29.12.2022, а батьком ОСОБА_2 , який зник безвісті 29.12.2022, є громадянин Російської Федерації, який з сином не спілкується та не подавав заяву про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти сина. Вважає безпідставним висновок відповідача щодо відсутності в неї такого права на отримання 100% виплат, з огляду на те, що вона є єдиною особою, яка має право на вказані виплати.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки законодавством чітко встановлено коло осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення у разі настання події, які регламентовані в розділі XXX наказу №260 від 07.06.3018 та п.7 постановою КМУ № 884 від 30.11.2016 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх». Відповідно вимог п. 7 Порядку виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання. Наведене положення не містить інших законних підстав відповідно яких командуванням військової частини може прийняти рішення про інший розподіл грошового забезпечення між батьками військовослужбовця, який визнаний безвісті зниклим крім як рівними частками кожному з батьків. Письмова відмова батька ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про його відмову від виплати грошового забезпечення до військової частини НОМЕР_1 не надходила. Крім того, в/ч НОМЕР_1 з наданих документів неможливо встановити громадянство Російської Федерації у батька ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . Вважає, що посадові особи відповідача діяли в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, у зв`язку з чим порушень прав позивача не вбачається.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , який брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Син ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту Батьківщини, будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , зник безвісті 29.12.2020, про що ІНФОРМАЦІЯ_3 видано сповіщення від 09.01.2023 №224.
З матеріалів справи вбачається та позивачем не заперечується, що вона, як мати військовослужбовця, відповідно до п. 7 Постанови КМУ № 884 від 30.11.2016 та на підставі заяви, з грудня 2022 р. по сьогоднішній день (як зазначено в позові, на дату подачі позову) отримує від відповідача грошове забезпечення, як член сім?ї (мати) військовослужбовця ОСОБА_2 у розмірі 50% від грошового забезпечення передбаченого до виплати.
З матеріалів справи вбачається, що батько зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 має паспорт громадянина Російської федерації з 30.09.2020, на підтвердження чого ОСОБА_1 надавала до військової частини відповідні відомості (копію паспорта ОСОБА_3 ).
Позивач 25.04.2024 звернулась до відповідача із заявою про виплату їй грошового забезпечення зниклого безвісті сина, у 100% розмірі від грошового забезпечення.
Матеріали справи не містять будь-якої інформації щодо розгляду відповідачем заяви позивача від 25.04.2024.
Натомість в матеріалах справи міститься лист Військової частини НОМЕР_1 за результатами розгляду заяви позивача (вх.1492 від 16.03.2023), в якому зазначено, що ОСОБА_2 перебуває в списках безвісти відсутніх згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2023 №94. До фінансово-економічної служби частини надходили документи від позивача щодо виплати безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_2 , без відмови його батька на виплату грошового забезпечення. На картковий рахунок позивача було виплачено половину задепонованого грошового забезпечення у розмірі 160 908,76 грн., з яких 20 277,51 грн. зараховано - 10.03.2023 та 140 631,25 грн. зараховано - 23.03.2023.
Позивач не погоджується з тим, що відповідач виплачує грошове забезпечення позивачці, як члену сім?ї зниклого безвісті військовослужбовця у період з грудня 2022 року по 25.04.2024 не в повному обсязі (лише 50%).
Також, позивач не погоджується з тим, що відповідачем виплачено позивачці лише 50% грошового забезпечення за грудень 2022 року (місяць у якому зник безвісті син позивачки), замість виплати грошового забезпечення у розмірі 100% від грошового забезпечення.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась за захистом порушеного права до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В розумінні п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 20.12.1991 №2011 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Частиною 6 статті 9 Закону №2011 встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (далі - Порядок №884).
Відповідно до п. 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Таким чином, суд звертає увагу позивача, що виплата здійснюється саме, з дня зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації), а не за повний місяць, в якому військовослужбовець зник безвісти.
До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).
За змістом п. 5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:
подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;
подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;
подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами 6 і 7 пункту 6 цього Порядку;
з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Відповідно до п. 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Разом з тим, аналіз норм ч. 6 ст.9 Закону №2011 та п.7 Порядку №884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.

В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

У випадку, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей, які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця.

Крім того, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.

Такі висновки підтверджуються положеннями абз.2 п.7 Порядку № 884, яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення, її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Суд наголошує, що виплата грошового забезпечення матері зниклого безвісті військовослужбовця здійснюється за умови відсутності у військовослужбовця дружини (чоловіка), повнолітніх дітей, які проживають разом з нею (ним), або законних представників (опікунів, піклувальників) чи усиновлювачів неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також осіб, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

Відповідних доказів щодо відсутності осіб, які мають право на такі виплати, позивачем до матеріалів позову не додано.

Також, порядок визначає перерозподіл часток грошового забезпечення виключно у разі письмової відмови осіб від виплати грошового забезпечення.

Слід зазначити, що законодавством чітко встановлено коло осіб які мають право на отримання грошового забезпечення у разі настання події, які регламентовані в розділі XXX наказу №260 від 07.06.3018 та п.7 постановою КМУ №884 від 30.11.2016 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», тому будь-яке інше довільне трактування вказаних приписів є недопустимим.

Отже, суд доходить висновку, що відповідач діяв у спосіб, що передбачений законами України та Порядком №884.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 139, 241, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльность та зобов`язати вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська