Справа № 500/4054/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4054/24

26 вересня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 листопада 2023 року позивач звернувся із відповідною заявою до відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) у м.Борщів Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області і 14 листопада 2023 року йому була призначена пенсія за віком з 10 жовтня 2023 року у розмірі 2520 грн.

В лютому 2024 року позивач отримав лист вих.№ 1900-0503-8/5976 від 5 лютого 2024 року, в якому відповідач повідомляє, що за результатами повторної перевірки правильності призначення пенсії у відповідності до документів, які долучені ним до заяви, поданої на призначення пенсії, встановлено переплату пенсії у зв`язку з наданням недостовірних даних у документах, на підставі яких було встановлено та здійснено виплату пенсії, а тому він не мав права на призначення пенсії з 10 жовтня 2023 року. У листі відповідач також повідомляє, що надміру виплачені суми пенсії можуть бути ним повернуті.

16 квітня 2024 року позивач повернув отриману з 10 жовтня 2023 року до 1 січня 2024 року пенсію у сумі 6828,39 грн.

Не отримавши повної відповіді щодо результатів проведення повторної перевірки первинних документів, позивач вчергове звернувся до відповідача за роз`ясненнями. У листі, датованому 18.04.2024 року № 4147-3784/с-02/8-1900/24, відповідач вчергове зіслався на вимоги статей 24, 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статей 56, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, та вказав, що за результатами повторної перевірки документів моєї електронної пенсійної справи з`ясовано, що записи про періоди роботи в МП «Діана» в трудову книжку внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників; в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформація про страховий стаж до 2006 року відсутня. Таке рішення відповідача позивач вважав протиправним.

Отримавши третій лист від відповідача від 21.06.2024 року № 1900-0304-8/24829, в якому більш повно роз`яснено підстави припинення виплати призначеної пенсії, позивач зазначив, що вказана в листах підстава припинення виплати пенсії: «В реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформація про страховий стаж до 2006 року відсутня» - також є безпідставною.

Позивач вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 15 січня 2024 № 57, яким припинено виплату пенсії за віком, призначеної 14.11.2023 року за заявою ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 05.07.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.

На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

11 листопада 2023 року позивач звернувся із відповідною заявою до відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) у м.Борщів Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області і 14 листопада 2023 року йому була призначена пенсія за віком з 10 жовтня 2023 року у розмірі 2520 грн.

Відповідно до форми PC-право № ПС 57 від 14.11.2023 року, зараховано 31 рік 8 місяців 17 днів страхового стажу, з яких 22 роки 3 місяці 22 дні страховий стаж до 01.01.2004 року і 9 років 4 місяці 25 днів страховий стаж після 01.01.2004 року.

В лютому 2024 року позивач отримав лист вих.№ 1900-0503-8/5976 від 5 лютого 2024 року, в якому відповідач повідомляє, що за результатами повторної перевірки правильності призначення пенсії у відповідності до документів, які долучені ним до заяви, поданої на призначення пенсії, встановлено переплату пенсії у зв`язку з наданням недостовірних даних у документах, на підставі яких було встановлено та здійснено виплату пенсії, а тому він не мав права на призначення пенсії з 10 жовтня 2023 року. У листі відповідач також повідомляє, що надміру виплачені суми пенсії можуть бути ним повернуті.

Позивач звернувся до відповідача за роз`ясненнями. У листі, датованому 14.03.2024 року № 2882-1912/с-02/8-1900/24, відповідач, посилаючись на вимоги статей 24, 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статей 56, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, вказав: що за результатами повторної перевірки документів моєї електронної пенсійної справи з`ясовано, що записи про періоди роботи в МП «Діана» в трудову книжку внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників; в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформація про страховий стаж до 2006 року відсутня.

В цьому ж листі звертається увага на те, що:

1/ Для підтвердження страхового стажу ОСОБА_1 надавалася архівна довідка про нараховані суми заробітної плати за період роботи з жовтня 1992 року по березень 2003 року в малому підприємстві «Діана», видана комунальною установою «Трудовий архів» Борщівської міської ради від 17 жовтня 2023 року №255/03-03. Однак відповідно до листа Головного управління статистики в Тернопільській області отримано інформацію, що МП «Діана» ліквідовано 28 вересня 1995 року, та відповідно до службової записки відділу забезпечення наповнення бюджету фінансово-економічного управління від 08 січня 2024 року № 18/08-18, отримана інформація про дату реєстрації підприємства 19.12.1993

2/ За період діяльності інформація про сплату збору до Пенсійного фонду України малим підприємством «Діана» відсутня.

У висновку - виходячи з отриманої відповідачем інформації вбачається необхідність проведення повторної перевірки первинних документів, зокрема, відомостей про нарахування заробітної плати. Вказано, що архівну довідку від 17 жовтня 2023 року № 255/03-03 направлено до відділу організації та координації контрольно-перевірочної роботи для проведення зустрічної перевірки.

Також у листі резюмується, що за матеріалами пенсійної справи переглянуто тривалість страхового стажу та встановлено, що без врахування стажу, набутого в малому підприємстві «Діана» право на призначення пенсії з 10 жовтня 2023 року відсутнє. Відповідно, виплату пенсії припинено з 01.01.2024 року.

16 квітня 2024 року позивач повернув отриману з 10 жовтня 2023 року до 1 січня 2024 року пенсію у сумі 6828,39 грн.

Не отримавши повної відповіді щодо результатів проведення повторної перевірки первинних документів, позивач вчергове звернувся до відповідача за роз`ясненнями. У листі, датованому 18.04.2024 року № 4147-3784/с-02/8-1900/24, відповідач вчергове зіслався на вимоги статей 24, 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статей 56, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, та вказав, що за результатами повторної перевірки документів моєї електронної пенсійної справи з`ясовано, що записи про періоди роботи в МП «Діана» в трудову книжку внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників; в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформація про страховий стаж до 2006 року відсутня. Таке рішення відповідача позивач вважав протиправним.

Отримавши третій лист від відповідача від 21.06.2024 року № 1900-0304-8/24829, в якому більш повно роз`яснено підстави припинення виплати призначеної пенсії, позивач зазначив, що вказана в листах підстава припинення виплати пенсії: «В реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформація про страховий стаж до 2006 року відсутня» - також є безпідставною.

Не погодившись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 15 січня 2024 року № 57 позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

порядок обчислення страхового стажу визначено статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058). Та, зокрема, страховий стаж за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), а саме, у статті 56 Закону №1788- XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01 січня 2004 року, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, на підставі документів, визначених Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2003 року № 637, зокрема, трудової книжки.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, згідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

За період роботи позивача в МП «Діана», діяли: до 29 липня 1993 року Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях", затверджена Наказом Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162; Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки, не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу, які дають йому право на призначення/перерахунок пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи - роботодавця.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 (реєстраційний номер у РСР 72366973).

Листи відповідача не містять доказів того, що дані трудової книжки позивача, виданої 18 серпня 1986 року, містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки, такі як: «Записи про періоди роботи в МП «Діана» завірені печаткою, на якій не зазначено код ЄДРПОУ», та «В реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування інформація про страховий стаж до 2006 року відсутня», не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи позивача до стажу роботи, що враховується при призначенні пенсії.

За наведених вище обставин суд вважає, що позивач не може нести відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

На доводи відповідача про те, що, відповідно до листа Головного управління статистики в Тернопільській області та відповідно до службової записки відділу забезпечення наповнення бюджету фінансово-економічного управління від 08 січня 2024 року № 18/08-18 отримано інформацію, що МП «Діана» ліквідовано 28 вересня 1995 року.

Відповідно до п.26 Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності та про реєстраційний збір за державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 1994 р. № 276, скасування державної реєстрації є підставою для проведення заходів щодо ліквідації суб`єкта підприємницької діяльності як юридичної особи, що здійснюється на підставі документів, в тому числі, довідка органу внутрішніх справ про здачу печаток і штампів.

Якщо би МП «Діана» була ліквідована 28 вересня 1995 року, то цій процедурі мало би передувати скасування державної реєстрації, для якого МП «Діана» мала би здати свою печатку та штамп. Однак, як вбачається з записів трудової книжки позивача, запис від 31 березня 2003 року завірений печаткою МП «Діана».

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З практики Європейського суду випливає, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Відтак, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає визнати рішення відповідача про припинення виплати пенсії позивачу за віком протиправним, скасувати рішення відповідача про припинення виплати пенсії та зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсії та з урахуванням висновків суду в даній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що право позивача на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», порушено і відновити його можна шляхом визнання протиправним рішення відповідача щодо припинення виплати призначеної позивачу 14.11.2023 року пенсії за віком, зобов`язання відповідача зарахувати до його страхового стажу період роботи на посаді директора малого підприємства «Діана» за період із 22 жовтня 1992 року по 31 березня 2003 року відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 18 серпня 1986 року, та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Оскільки, позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 1211.20 грн. згідно квитанції від 29.06.2024.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 15 січня 2024 № 57, яким припинено виплату пенсії за віком, призначеної 14.11.2023 року за заявою ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді директора малого підприємства «Діана» із 22 жовтня 1992 року по 31 березня 2003 року відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 18 серпня 1986 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (м.Тернопіль, Майдан Волі,3, ) на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769).

Головуючий суддя Подлісна І.М.