Справа № 200/959/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року справа №200/959/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року (повне судове рішення складено 27 травня 2024 року) у справі № 200/959/24 (суддя в І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення № 34 від 01.02.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, прийняте за результатами розгляду заяви від 25.01.2024;

зобов`язати зарахувати до пільгового стажу періоди роботи водієм трамвая на регулярних міських маршрутах зайнятих перевезенням пасажирів з 11.07.2002 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 11.08.2004, з 01.06.2005 по 05.03.2011, з 18.05.2015 по 01.08.2017, та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 25.01.2024 на підставі пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788-XII) в редакції до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначала, що звернулась до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, проте отримала відмову в зв`язку із недосягненням необхідного віку для виходу на пенсію, який на думку відповідача повинен бути 55 років. Відповідачем також не враховано до пільгового стажу періоди роботи з 11.07.2002 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 11.08.2004, з 01.06.2005 по 05.03.2011, з 18.05.2015 по 01.08.2017 без зазначення підстав. Позивач вважала, що має конституційне право на застосування до неї положень Закону № 1788-ХІІ до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та призначення пенсії відповідно до записів трудової книжки та наданих довідок, на підставі чого просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 34 від 01.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 25.01.2024 відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ) з урахуванням висновків суду про наявність у позивача права на призначення пенсії по досягненні віку 50 років та зарахування до спеціального пільгового стажу періодів роботи з 11.04.2006 по 10.02.2009 та з 10.03.2009 по 05.03.2011.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що зазначив про пріоритетність норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) та недійсність статті 13 Закону № 1788-ХІІ при призначенні пенсії. У період роботи з 10.04.2006 по 10.02.2009 позивачка знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років та з 10.03.2009 по 05.03.2011 по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з рішенням місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України Хмельницькій області від 01.02.2024 № 34 відмовлено ОСОБА_1 , у призначенні пенсії за віком згідно пункту 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV, відповідно до заяви від 25.01.2024 у зв`язку з недосягненням особою віку 55 років та відсутністю необхідного пільгового стажу.

Вік заявниці 54 роки 08 місяців 12 днів. Встановлено, що позивач має загальний страховий стаж 27 років 04 місяці 02 дні, пільговий стаж - 4 роки 10 місяців 22 дні.

За доданими документами зараховані всі періоди.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 27.08.1987 позивач у спірний період працювала водієм трамвая в Дружківському трамвайному управлінні (КП «Дружківський трамвай», КП «Дружківський автоелектротранс») з 11.07.2002 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 01.08.2004, з 01.06.2005 по 05.03.2011, з 18.05.2015 по 01.08.2017 (записи №№18-27).

Записи виконані належним чином та містять підписи та печатки відповідних осіб.

До заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач надала довідки, що уточнюють пільговий характер роботи водієм трамвая на регулярних міських маршрутах зайнятих перевезенням пасажирів № 01/02-3, № 01/02-2 та № 02/01-1 від 04.01.2024 за періоди:

з 11.07.2002 по 02.03.2004 весь період,

з 03.03.2004 по 01.08.2004 весь період, з 01.06.2005 по 05.03.2011 11 місяців, з 10.04.2006 по 10.02.2009 знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років, з 10.03.2009 по 05.03.2011 знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років,

з 18.05.2015 по 01.08.2017 весь період.

Відповідно до розрахунку стажу в РС-право позивача періоди з 11.04.2006 по 10.02.2009 та з 10.03.2009 по 05.03.2011 зазначені як догляд за пенсіонером.

Не погоджуючись з рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.

Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до положень статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які мають пільговий характер роботи, визначаються Законом № 1788-XIІ та Законом № 1058-IV.

Відповідно до пункту «з» частини 2 статті 13 Закону 1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи, зокрема для жінок не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років. До досягнення віку, встановленого абзацом 1 пункту «з» частини 2 статті 13 , право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами 3-13 пункту «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах мають водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу для жінок не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом 1 пункту 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами 3-13 пункту 2 частини 2 статті114 Закону № 1058-ІV.

Позиція відповідача полягає в тому, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (далі - Закон № № 213-VIII) внесено низку змін до деяких законодавчих актів, які регулювали питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах та пенсії за вислугу років для окремим категорій громадян. Зокрема, в ст. 13, ч. 2 ст. 14, пп. «б» «г» ст. 54 Закону № 1788-XIІ. Відповідно, з 1 квітня2015 року передбачалося поетапне збільшення на 5 років віку для виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи. Згідно з нововведеннями кожні півроку на 6 місяців збільшувався пенсійний вік жінкам і на шість місяців на рік необхідний загальний стаж роботи чоловікам і жінкам. Ці законодавчі зміни не торкнулися кількості пільгового стажу.

Водночас відповідач визнав, що зміни, передбачені Законом № № 213-VIII, були чинними до 23.01.2020, доки Конституційний Суд України не визнав їх неконституційними. Конституційний Суд України ухвалою від 13 січня 2016 року № 1-у/2016 відкрив конституційне провадження у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 13, ч. 2 ст. 14, пп.«б»-«г» ст. 54 Закону № 1788-XIІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII.

Дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років згідно з Законом № № 213-VIII, Конституційний Суд України в рішенні від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 зазначив, що вони вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію. Згідно з рішенням Суду, вказані норми порушують легітимні очікування таких осіб, а отже суперечать ч. 1 ст. 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність. Враховуючи зазначене, КСУ визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) ст. 13, ч. 2 ст. 14, пп. «б»-«г» ст. 54 Закону № 1788-XIІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII. Стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» з 01.01.2018 введено в дію статтю 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначає порядок призначення пенсій за віком непільгових умовах за Списками № 1 № 2. Тому відповідач вважає, що статті 13 та 14 Закону № 1788-XIІ втратили чинність.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Хмельницькій області від 01.02.2024 № 34 відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком згідно п. 8 ч. 2 ст.114 Закону № 1058-ІV, відповідно до заяви від 25.01.2024 у зв`язку з недосягненням особою віку, передбаченого пунктом 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV та відсутністю необхідного пільгового стажу. До заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачка надала довідки, уточнюючі пільговий характер роботи №01/02-3, №01/02-2, та №02/01-1 від 04.01.2024. У довідці №01/02-2 від 04.01.2024 зазначено, що в період з 10.04.2006 по 10.02.2009 позивачка знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років та з 10.03.2009 по 05.03.2011 по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років. Відтак, вказані періоди зараховані до страхового стажу позивачки.

Вирішуючи питання наявності у позивача пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії , суд вказує, що відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

При обчисленні страхового стажу позивача, до складу якого входять періоди роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV, а саме трудовою книжкою та положеннями Закону № 1788-ХІІ.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України № 1058-ІV, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно з підпунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до пункту 7 параграф б цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

При цьому, відповідно до статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (уразі якщо дитина потребує домашнього догляду, на підставі медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Судами встановлено, що під час роботи в період з 11.04.2006 по 10.02.2009 та з 10.03.2009 по 05.03.2011 позивач здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею віку 3 років та 6 років відповідно до даних довідки № 01/02-2 від 04.01.2024, а не догляд за пенсіонером, як зазначено у розрахунку стажу в РС-право.

У вказаний період за позивачем зберігалося право на зарахування періоду такої відпустки до спеціального стажу відповідно до норм статті 181 КЗпП України.

Таким чином вказані періоди повинні бути зарахований як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах.

Щодо застосування до позивача законодавчих змін щодо підвищення пенсійного віку слід врахувати, що відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

(пункт «з» частини 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII).

Отже, вирішуючи справу та керуючись рішенням Конституційного Суду України в від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, місцевий суд правильно встановив право позивача на призначення пенсії на пільгових умовах при досягненні віку 50 років відповідно до вимог Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка діяла до внесення змін Законом № 213-VIII.

Таким чином, доводи позивача щодо неналежного виконання обов`язків відповідачем при прийнятті рішення № 34 від 01.02.2024 про відмову в призначенні пенсії знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, оскільки позивач досягла віку 50 років та має відповідний спеціальний стаж роботи.

Водночас, судами також встановлено, що позивач має право на зарахування як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пенсію на пільгових умовах період з 11.04.2006 по 10.02.2009 та з 10.03.2009 по 05.03.2011, оскільки інші періоди спеціального стажу зараховані відповідачем відповідно до уточнюючих довідок.

Стосовно способу захисту права слід вказати на зміст статті 58 Закону № 1058-IV, якою визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Згідно з частинами 3 та 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

В ході розгляду справи встановлено, що періоди роботи, які просила зарахувати позивач з 11.07.2002 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 11.08.2004, з 01.06.2005 по 05.03.2011, з 18.05.2015 по 01.08.2017, зараховані до загального та спеціального стажу.

З урахуванням наведеного, оцінюючи обставини справи, окружний суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 34 від 01.02.2024 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на підставі пункту «з» статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та з урахуванням висновків суду про наявність у позивача права на призначення пенсії по досягненні віку 50 років та зарахування до спеціального стажу періодів роботи з 11.04.2006 по 10.02.2009 та з 10.03.2009 по 05.03.2011

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року у справі № 200/959/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 26 вересня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук