Справа № 460/7884/20
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2024 року м. Рівне №460/7884/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гудими Н.С. за участю секретаря судового засідання за участю секретаря судового засідання Осташевська І.А та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Мазур Р.В.,

відповідача: представник Накопалов Є.О.,

третьої особи на стороні відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Держгеокадастру у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Кричильська сільська рада Сарненського району Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Сарненська міська рада
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Кричильської сільської ради Сарненського району про

- визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття у строк, передбачений ст.118 Земельного кодексу України, рішення за клопотанням щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою (проекту землеустрою) для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,9900га (кадастровий номер :06:001:0418; цільове призначення земельної ділянки - 16.00 землі запасу), що розташована за адміністративно-територіальними межами села Велике Вербче Сарненського району Рівненської області;

- визнання протиправним та скасування наказу від 27.08.2020 №17-2310/16-20-СГ про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою (проекту землеустрою) для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,9900 га (кадастровий номер :06:001:0418; цільове призначення земельної ділянки - 16.00 землі запасу), що розташована за адміністративно-територіальними межами села Велике Вербче Сарненського району Рівненської області;

- зобов`язання надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою (проекту землеустрою) для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,9900га (кадастровий номер :06:001:0418; цільове призначення земельної ділянки - 16.00 землі запасу), що розташована за адміністративно-територіальними межами села Велике Вербче Сарненського району Рівненської області.

На обґрунтування позову зазначено, що в червні 2020 року позивач звернулася до відповідача з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,9900 га, що розташована за адміністративно-територіальними межами села Велике Вербче Сарненського району Рівненської області. Однак наказом від 31.08.2020 позивачу відмовлено у наданні такого дозволу. Вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за результатами розгляду її заяви у строк, передбачений ст.118 Земельного кодексу України, а спірне рішення - необґрунтованим, безпідставним і таким, що підлягає скасуванню. З огляду на таке, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31.05.2021, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Рівненській області щодо неприйняття у строк, визначений частиною 7 статті 118 та ч.3 ст.122 Земельного кодексу України, рішення за клопотанням ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою (проекту землеустрою) від 16.06.2020. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14.02.2024 у справі №460/7884/20 рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів справи до Рівненського окружного адміністративного суду згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 26.02.2024 вказану справу передано на розгляд судді Гудимі Н.С.

Ухвалою суду від 27.02.2024 справу прийнято до розгляду, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 20.03.2024.

14.03.2024 на адресу суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (Сарненської міської ради Рівненської області) надійшли письмові пояснення, якими остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Повідомлено, що відповідно до наказу ГУ Дежгеокадастру у Рівненській області №17-48-ОТГ від 15.12.2020 та рішення Сарненської міської ради №72 від 24.12.2020 земельна ділянка площею 74,8365 га (кадастровий номер :06:001:0418) перейшла в комунальну власність Сарненської міської територіальної громади в особі Сарненської міської ради як - 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Зазначено, що станом на 12.03.2024 статус Кричильської сільської ради припинено і її правонаступником є Сарненська міська рада. Вказано, що реалізовуючи свої повноваження організатора земельних торгів, міською радою прийнято відповідне рішення про визначення земельних ділянок, які перебувають в комунальній власності Сарненської міської територіальної громади земельними ділянками, право оренди яких підлягає продажу на конкурентних засадах (земельних торгах), до переліку яких включено спірну земельну ділянку. При цьому, зазначено, що попри наявність права розпорядження спірною земельною ділянкою у Сарненської міської ради, остання будь-яких прав, свобод або законних інтересів позивача не порушувала, оскільки на момент її звернення належним розпорядником земельних ділянок за межами населених пунктів було саме Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, яке прийняло відповідне рішення, що оскаржує позивач.

15.03.2024 на адресу суду надійшов відзив ГУ Держгеокадастру у Рівненській області, у якому відповідач позовні вимоги не визнав. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що відповідно до листа Кричильської сільської ради від 18.08.2020 №1-289 вказана позивачем у клопотанні земельна ділянка перебувала у користуванні громадян - жителів села Велике Вербче з 2000 року, а тому за результатами розгляду клопотання з урахуванням положень ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, управлінням прийнято рішення, оформлене наказом від 27.08.2020 №2310 про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою. Зауважив, що спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності Сарненської територіальної громади в особі Сарненської міської ради. Вважає, що у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

20.03.2024 підготовче засідання у справі відкладено до 08.04.2024.

08.04.2024 підготовче засідання у справі відкладено до 24.04.2024.

24.04.2024 підготовче засідання у справі відкладено до 13.05.2024.

Ухвалою суду від 13.05.2024 продовжено строк підготовчого провадження у справі з 30.04.2024 на тридцять днів.

В підготовчому засіданні 13.05.2024 протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про заміну відповідача у справі та закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено на 19.06.2024.

Судове засідання 19.06.2024 протокольною ухвалою суду відкладено до 12.08.2024.

В судовому засіданні 12.08.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві та просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Протокольною ухвалою судом оголошено перерву в судовому засіданні до 04.09.2024.

Судове засідання 04.09.2024 протокольною ухвалою суду відкладено до 13.09.2024.

В судовому засіданні 13.09.2024 судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Заслухавши учасників справи, розглянувши заяви по суті, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

16.06.2020 ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області із письмовим клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,9900га (кадастровий номер :06:001:0418; цільове призначення землі запасу), що розташована за адміністративно-територіальними межами села Велике Вербче Сарненського району Рівненської області. Дане клопотання зареєстроване ГУ Держгеокадастру у Рівненській області 19.06.2020 за №М-2054/0/17-20.

27.08.2020 ГУ Держгеокадастру у Рівненській області винесено наказ №2310, згідно з яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,9900 гектара у власність для ведення особистого селянського господарства на території Кричильської сільської ради Сарненського району Рівненської області з підстав невідповідності ч. 6 ст.118 Земельного кодексу України. Зазначено, що згідно з базою даних Державного земельного кадастру запитувана земельна ділянка знаходиться в масиві городів та відповідно до листа Кричильської сільської ради від 18.08.2020 №1-289 перебуває в користуванні громадян жителів села Велике Вербче з 2000 року.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нерозгляду її клопотання у строк, встановлений законом, та прийнятий наказ протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Згідно з ч.1 ст.22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства (п. «а» ч.3 ст.22 Земельного кодексу України).

Відповідно до п.«б» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Підпунктом «а» ч.2 ст.83 Земельного кодексу України встановлено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до частин 1 - 3 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п.«в» ч.3 ст.116 Земельного кодексу України).

В силу вимог п.«б» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України встановлено у статті 118 Земельного кодексу України.

Частиною 6 ст.118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За правилами ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Таким чином, за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідний орган приймає лише одне із рішень визначених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України:

або про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки,

або мотивовану відмову у його наданні.

В свою чергу, ч.7 ст.118 Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до пп.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308 (у редакції наказу від 20.02.2020 №53), Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Рівненської області.

Таким чином, ГУ Держгеокадастру у Рівненській області має повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства.

Судом встановлено, що 16.06.2020 ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,9900 га (кадастровий номер :06:001:0418; цільове призначення землі запасу), що розташована за межами с.Велике Вербче Сарненського району Рівненської області.

Вказане клопотання зареєстроване у відповідача 19.06.2020, а отже в силу вимог ч.7 ст.118 Земельного кодексу України останній зобов`язаний був розглянути його в строк до 19.07.2020 (у місячний строк) і дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні.

Суд враховує, що положення ч.10 ст.118 ЗК України, згідно з якою відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду, у взаємозв`язку із нормами КАС України і конституційним правом особи на судовий захист, свідчить про те, що не прийняття органом виконавчої влади одного з рішень з питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою може бути предметом судового оскарження, оскільки, фактично, створює перешкоди для подальшого позитивного вирішення питання на користь особи, яка бажає реалізувати своє право на отримання земельної ділянки безоплатно у власність.

У випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися "відмовою у наданні дозволу" у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.

Правовий висновок аналогічного змісту викладений Верховним Судом у постанові від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а.

В даному спірному випадку, відповідач не висловлював зауважень до повноти наданих позивачем документів і не повідомляв про будь-які недоліки останніх.

Таким чином, відповідач, не приймаючи в місячний строк жодного з визначених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України рішень з питання надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, допустив протиправну бездіяльність.

З огляду на наведене, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Рівненській області щодо неприйняття у строк, передбачений ст.118 Земельного кодексу України, рішення за клопотанням ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою (проекту землеустрою) для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,9900 га (кадастровий номер :06:001:0418; цільове призначення земельної ділянки - 16.00 землі запасу).

Поряд з цим, суд зауважує, що строк розгляду клопотання є строком виконання органом виконавчої влади своїх повноважень (компетенції). Цей строк разом з іншими елементами (складовими) утворюють структуру повноважень суб`єкта владних повноважень. Недотримання строку виконання обов`язку є свідченням формального порушення реалізації повноважень, проте, повинно оцінюватися в межах причин і умов, які призвели до цього. Недотримання строку виконання обов`язку не означає припинення повноважень органу місцевого самоврядування і втрату ним правомочності на ухвалення будь-яких рішень, в тому числі й тих, які є предметом спору у цій справі. Тому, пропуск цього строку сам по собі не свідчить про протиправність ухваленого рішення.

Висновки аналогічного змісту викладені Верховним Судом у постановах від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а та від 14.02.2024 у справі, що розглядається.

Матеріали справи свідчать, що ГУ Держгеокадастру в Рівненській області, хоча і з порушенням строку, визначеного ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, однак прийнято за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 рішення, оформлене наказом №2310 від 27.08.2020.

Так, 27.08.2020 ГУ Держгеокадастру у Рівненській області винесено наказ №2310, згідно з яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,9900 гектара у власність для ведення особистого селянського господарства на території Кричильської сільської ради Сарненського району Рівненської області.

Як свідчить зміст цього наказу, підставою відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність зазначено невідповідність вимогам ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, а саме: згідно з базою даних Державного земельного кадастру запитувана земельна ділянка знаходиться в масиві городів та відповідно до листа Кричильської сільської ради від 18.08.2020 №1-289 перебуває в користуванні громадян жителів села Велике Вербче з 2000 року.

Натомість, за змістом інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №214257790 від 28.06.2020, витягу з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 08.06.2020 відомості про перебування спірної земельної ділянки у користуванні інших осіб відсутні.

Суд звертає увагу, що частиною другою статті 19 ЗК України встановлено, що земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача із відповідним клопотанням до ГУ Дежгеокадастру у Рівненській області та на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, згідно з інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №214257790 від 28.06.2020, витягу з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 08.06.2020 спірна земельна ділянка кадастровий номер :06:001:0418 була віднесена до категорії земель: "землі сільськогосподарського призначення" та вказано вид використання: "землі запасу", отже не надана у власність або користування громадянам чи юридичним особам.

Тобто, ОСОБА_1 зверталась до відповідача за дозволом на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки, яка належить до земель запасу.

При цьому, перебування спірної земельної ділянки у запасі ставить під сумнів право користування нею іншими особами.

Водночас, будь-яких доказів, які б давали правові підстави вважати, що земельна ділянка (кадастровий номер :06:001:0418; вид використання землі запасу) на момент звернення позивача із відповідним клопотанням перебувала у користуванні третіх осіб, відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Крім того, в силу вимог абз. 1 ч.7 ст. 118 ЗК України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Жодних доказів наявності, визначених вказаною нормою підстав для відмови позивачу в наданні відповідного дозволу, відповідачем суду не надано, матеріали справи не містять і судом не здобуто.

Таким чином, встановлені в ході розгляду обставини справи в їх сукупності свідчать, що ГУ Держгеокадастру в Рівненській області, приймаючи наказ №2310 від 27.08.2020, діяло не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, вказаний наказ не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, є необґрунтованим, протиправним і безпідставним, а тому підлягає скасуванню.

Водночас щодо способу відновлення порушеного права позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі №509/1350/17 оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою (п.36-39).

Суд враховує, що дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень, наділеного останніми в силу вимог ст. 122 ЗК України, обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.

Суд наголошує, що відповідно до статті 118 Земельного кодексу України відповідач був зобов`язаний або надати дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою, або відмовити у наданні такого дозволу, але на законних підставах.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005, заява №38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Висновки аналогічного змісту викладені у постановах Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №819/654/17, від 11.11.2020 у справі №822/89/18.

Поряд з цим, суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 №1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" з метою забезпечення виконання Указу Президента України від 15.10.2020 № 449 "Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" постановлено Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити, зокрема, прискорення проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності: передачу з 17 листопада 2020 року земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до статті 117 Земельного кодексу України (п.п.1, 2 Постанови).

Відповідно до статей 15-1, 117, 122 Земельного кодексу України, на виконання наведених Указу Президента України та постанови Кабінету Міністрів України Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області прийнято наказ від 15.12.2020 №17-48-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність".

На підставі цього наказу за Актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 15.12.2020 Головним управлінням передано у комунальну власність Сарненській територіальній громаді в особі Сарненської міської ради земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 5042,3357 гектара, які розташовані на території Сарненської міської ради та колишніх Костянтинівської, Кричильської, Коростської, Великовербченської, Тутовицької, Ремчицької, Люхчанської, Стрільської та Любиковицької сільських рад Рівненської області, згідно з Переліком земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що передаються у комунальну власність Сарненській територіальній громаді в особі Сарненської міської ради, що є додатком до наказу від 15.12.2020 №17-48-ОТГ.

Відповідно до пункту 250 зазначеного Переліку, 15.12.2020 земельну ділянку державної власності кадастровий номер :06:001:0418 на території Сарненської міської ради (колишньої Великовербченської сільської ради) площею 74,8365 га передано з державної власності у комунальну власність Сарненській територіальній громаді в особі Сарненської міської ради.

Таким чином, з 16.12.2020 і на час вирішення судом даного спору ГУ Держгеокадастру у Рівненській області в силу закону позбавлене повноважень, визначених ст. 118 та ч.4 ст. 122 ЗК України, щодо прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи відмови у наданні такого стосовно земельної ділянки, бажання отримати яку у власність виявила позивач.

При цьому, суд наголошує, що предметом розгляду даної справи є наказ ГУ Держгеокадастру в Рівненській області від №2310 від 27.08.2020 про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою (проекту землеустрою) для одержання безоплатно у власність вказаної земельної ділянки, а також бездіяльність ГУ Держгеокадастру в Рівненській області щодо неприйняття у строк, передбачений ст.118 Земельного кодексу України, рішення за клопотанням щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою (проекту землеустрою) для одержання безоплатно у власність земельної ділянки.

Передача земельних ділянок державної власності до комунальної власності Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області відбулась 15.12.2020, після звернення позивача із відповідною заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та прийняття оскаржуваного наказу.

Тобто, на час вирішення судом даного спору саме Сарненська міська рада наділена повноваженнями щодо передачі спірної земельної ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України.

Водночас, ОСОБА_1 до Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки комунальної власності не зверталася і спірних правовідносин між нею та вказаним органом місцевого самоврядування не виникло. У даному випадку позовні вимоги ОСОБА_1 чітко сформовані, обґрунтовані і заявлені саме до Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області. Сарненська міська рада є учасником в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

З огляду на наведене, відновлення порушеного права позивача як шляхом зобов`язання ГУ Держгеокадастру в Рівненській області повторно розглянути відповідне клопотання позивача, так і шляхом зобов`язання надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою неможливе, у зв`язку з відсутністю відповідних повноважень в останнього. Отже, позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

При цьому, у суду відсутні правові підстави для зобов`язання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Сарненської міської ради, у комунальну власність якої передано спірну ділянку, відновити порушене право позивача шляхом надання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою, позаяк позивач не зверталася до вказаного органу місцевого самоврядування в порядку, встановленому ст. 118 ЗК України з відповідним клопотанням, останній не є відповідачем у справі і між ними не виникло спірних правовідносин. Задоволення у такий спосіб порушеного відповідачем права позивача призвело б до нівелювання визначеного ст.ст. 118, 122 ЗК України порядку отримання безоплатно у власність земельної ділянки комунальної власності.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача частково відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до ст.139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути сплачений судовий збір.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо неприйняття у строк, передбачений ст.118 Земельного кодексу України, рішення за клопотанням ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою (проекту землеустрою) для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,9900 га (кадастровий номер :06:001:0418; цільове призначення земельної ділянки - 16.00 землі запасу).

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області №2310 (вих.№17-2310/16-20-СГ) від 27.08.2020 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,9900 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Кричильської сільської ради Сарненського району Рівненської області.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області судові витрати у виді судового збору в сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області (вул. Симона Петлюри, буд. 37,м. Рівне,Рівненська обл.,33013, ЄДРПОУ/РНОКПП 39768252)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Кричильська сільська рада Сарненського району Рівненської області Адреса: вул. Шевченка, 142, с. Кричильськ, Сарненський р-н, Рівненська обл., 34530; ЄДРПОУ/РНОКПП: 04387757.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Сарненська міська рада Адреса: вул. Широка, 31, м. Сарни, Сарненський р-н, Рівненська обл., 34503, ЄДРПОУ/РНОКПП 04057770.

Повний текст рішення складений 26 вересня 2024 року

Суддя Н.С. Гудима