Справа № 160/16249/24
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
24.06.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі -позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця Збройних Сил України за безпосередню участь у бойових діях за період з червня 2022 року по січень 2023 року включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі грошове забезпечення за безпосередню участь у бойових діях за період з червня 2022 року по січень 2023 року включно;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі до 100000,00 грн за період з 24.04.2022 по 22.02.2023 у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі до 100000,00 грн за період з 24.04.2022 по 22.02.2023 у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 25.02.2022 по 16.05.2023 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 24.04.2022 під час виконання бойового завдання, перебуваючи у районі населеного пункту Ізюм (Харківська обл.), позивач отримав поранення та у період з 27.04.2022 по 30.04.2022, з 08.07.2022 по 15.08.2022, з 15.08.2022 по 25.08.2022, з 27.08.2022 по 03.10.2022, з 14.02.2023 по 22.02.2023, з 24.04.2023 по 02.05.2023, з 05.07.2023 по 11.07.2023 проходив лікування у закладах охорони здоров`я. За твердженням позивача, за час перебування на лікуванні йому не нараховане та не виплачене грошове забезпечення у розмірі відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" та додаткова винагорода у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
10.07.2024 представником відповідача направлено до суду через автоматизовану систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що починаючи з 27.04.2022 (з дня наступного за днем вибуття у лікувальний заклад) ОСОБА_1 у бойових діях участі не брав. Таким чином, на думку представника відповідача, спірний період з червня 2022 по січень 2023 участю ОСОБА_1 у бойових діях не охоплюється. Відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, будь-яких видів грошового забезпечення під час воєнного стану (крім додаткової винагороди) за участь у бойових діях, - не передбачено. А тому, на думку представника відповідача, позивач не навів жодних аргументів на підтвердження довільної тези про те, що йому грошове забезпечення не виплачувалося, та не навів можливих доводів про те, що воно виплачувалося йому не у повному обсязі. Також представником відповідача зазначено, що позивачу нараховано додаткову винагороду з розрахунку 30 000 грн за періоди 25.02.2022 02.03.2022 та виплачено з відрахуванням військового збору (1,5 %); нараховано додаткову винагороду з розрахунку 100 000 грн за періоди виконання завдань в районі ведення бойових дій 03.03.2022 - 26.04.2022, та виплачено з відрахуванням військового збору (1,5 %); нараховано додаткову винагороду з розрахунку 30 000 грн за період 27.04.2022 31.01.2023 та виплачено з відрахуванням військового збору (1,5 %).
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
З 25.02.2022 по 16.05.2023 ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 .
24.04.2022 під час виконання бойового завдання, перебуваючи у районі населеного пункту Ізюм Харківської області, позивач отримав травму.
Внаслідок отриманої травми позивач проходив лікування в закладах охорони здоров`я:
- з 27.04.2022 по 30.04.2022 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Лозівське територіальне медичне об`єднання» Лозівської міської ради Харківської області за наслідком травми отриманої 24.04.2022, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1973/1;
- з 08.07.2022 по 15.08.2022 перебував на стаціонарному лікуванні в Дніпропетровському військовому госпіталі (в/ч НОМЕР_2 ), що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №8192;
- з 15.08.2022 по 25.08.2022 перебував на стаціонарному лікуванні в Дніпропетровському обласному СРЦ «Солоний лиман» за наслідком травми отриманої контузії під час несення служби, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2178;
- з 27.08.2022 по 03.10.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні відновного лікування захворювань хребта та периферичної нервової системи КП «Дніпропетровський обласний спеціалізований реабілітаційний центр «Солоний лиман» за наслідком травми отриманої 24.04.2022, що підтверджується перевідним епікризом медичної карти стаціонарного хворого №2548/651 (також у перевідному епікризі медичної карти стаціонарного хворого №2548/651 вказано, що за наслідками отриманої 24.04.2022 ОСОБА_1 лікувався з 08.07.2022 по 15.08.2022 та з 15.08.2022 по 25.08.2022;
- з 14.02.2023 по 22.02.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у військово-медичному клінічному центрі Східного регіону (Військова частина НОМЕР_3 ) за наслідком травми отриманої 24.04.2022, що підтверджується виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №668;
- з 24.04.2023 по 02.05.2023 перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КНП «КЛШМД» ДМР за наслідком травми отриманої 24.04.2022, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2164;
Згідно з наказом командира військової частин НОМЕР_1 від 16.05.2023 № 108-РС позивача звільнено з військової служби у відставку за підпунктом "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку).
Також, згідно з довідкою, наданою ОСОБА_1 про нараховані та перераховані суми основних та додаткових видів грошового забезпечення та додаткової винагороди згідно з постановою КМУ №168 від 28.02.2022 з лютого 2022 по травень 2023 у військовій частині НОМЕР_1 позивачу виплачене таке грошове забезпечення:
лютий 2022 - 6 786,67 грн. (2 500,96 грн грошового забезпечення та 4 285,71 грн додаткової винагороди);
березень 2022 - 113 070,23 грн (17 586,36 грн грошового забезпечення та 95 483,87 грн додаткової винагороди);
квітень 2022 - 107 520,13 грн (16 853,46 грн грошового забезпечення та 90 666,67 грн додаткової винагороди);
травень 2022 - 44 845,39 грн (14 845,39 грн грошового забезпечення та 30 000,00 грн додаткової винагороди);
червень 2022 - 44 949,59 грн (14 949,59 грн грошового забезпечення та 30 000,00 грн додаткової винагороди);
липень 2022 - 44 998,38 грн (14 998,38 грн грошового забезпечення та 30 000,00 грн додаткової винагороди);
листопад 2022 35 198,51 грн (5 198,51 грн грошового забезпечення та 30 000,00 грн додаткової винагороди);
грудень 2022 55 561,88 грн (25 561,88 грн грошового забезпечення та 30 000,00 грн додаткової винагороди);
січень 2023 43 932,38 грн (13 932,38 грн грошового забезпечення та 30 000,00 грн додаткової винагороди);
лютий 2023 22 167,68 грн грошового забезпечення та 0,00 грн додаткової винагороди);
березень 2023 22 167,68 грн грошового забезпечення та 0,00 грн додаткової винагороди);
квітень 2023 22 167,68 грн грошового забезпечення та 0,00 грн додаткової винагороди);
травень 2023 11 441,39 грн грошового забезпечення та 0,00 грн додаткової винагороди).
ОСОБА_1 звертався із рапортом на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 та рапортом на адресу Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо виплати належних йому сум грошового забезпечення та додаткової винагороди, однак, жодної відповіді від Військової частини НОМЕР_1 та Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не отримав.
Також ОСОБА_1 звертався до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та сплату належних виплат військовослужбовцю, в якій просив нарахувати та сплатити йому належні виплати грошового забезпечення військовослужбовця ЗСУ за безпосередню участь у бойових діях з червня 2022 року по січень 2023 року включно, а також додаткову винагороду за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці для лікування після поранення за період з 24.04.2022 по 22.02.2023.
Відповіді військової частини НОМЕР_1 на вказану заяву позивача матеріали справи також не містять.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення військовослужбовця ЗСУ за безпосередню участь у бойових діях з червня 2022 року по січень 2023 року включно, а також додаткової винагороду військовослужбовцю, який отримав поранення під час проходження військової служби, при безпосередній участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці для лікування після поранення за період з 24.04.2022 по 22.02.2023, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд виходить з наступного.
Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
У силу статті 65 Основного Закону України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє до сьогодні.
За змістом абзацу четвертого статті 1 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
За приписами частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
У силу абзацу другого частини другої статті 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Як визначено частиною четвертою статті 2 Закону №2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Кабінет Міністрів України 30.08.2017 прийняв постанову №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (набрала чинності 01.03.2018), пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям деталізовані приписами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).
Пунктом 2 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Відповідно до пункту 8 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
Згідно з абзацами другим, третім пункту 9 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки.
Пунктом 1 розділу XXVIII Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (абзац четвертий пункту 1 постанови №168).
Абзацом п`ятим пункту 1 постанови №168 визначено відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу наведених норм Постанови №168 видно лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:
- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини,
- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
При цьому, суд зауважує, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Також, наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 Порядок №260 доповнено розділом XXXIV "Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану", що застосовується з 01.02.2023 та пунктом 10 якого передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
У цій справі спір виник з приводу нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди за період перебування на лікуванні.
За встановлених обставин у цій справі позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини у період з 27.04.2022 по 30.04.2022, з 08.07.2022 по 15.08.2022, з 15.08.2022 по 25.08.2022, з 27.08.2022 по 03.10.2022, з 14.02.2023 по 22.02.2023, з 24.04.2023 по 02.05.2023, з 05.07.2023 по 11.07.2023 безперервно, що підтверджено залученими до матеріалів справи копіями медичних документів.
Позивач вважає, що Військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не виплачено йому у повному обсязі грошове забезпечення за період з червня 2022 року по січень 2023 року.
Втім, як встановлено судом, згідно з довідкою, наданою ОСОБА_1 про нараховані та перераховані суми основних та додаткових видів грошового забезпечення та додаткової винагороди згідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 з лютого 2022 по травень 2023 у військовій частині НОМЕР_1 позивачу було виплачене таке грошове забезпечення:
червень 2022 - 44 949,59 грн (14 949,59 грн грошового забезпечення та 30 000,00 грн додаткової винагороди);
липень 2022 - 44 998,38 грн (14 998,38 грн грошового забезпечення та 30 000,00 грн додаткової винагороди);
листопад 2022 35 198,51 грн (5 198,51 грн грошового забезпечення та 30 000,00 грн додаткової винагороди);
грудень 2022 55 561,88 грн (25 561,88 грн грошового забезпечення та 30 000,00 грн додаткової винагороди);
січень 2023 43 932,38 грн (13 932,38 грн грошового забезпечення та 30 000,00 грн додаткової винагороди);
Отже, суд зауважує, що саме грошове забезпечення виплачувалося ОСОБА_1 за період з червня 2022 року по січень 2023 року.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів пункту 9 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства, однак, у матеріалах справи відсутні відповідні висновки ВЛК про необхідність продовження лікування ОСОБА_1 у період вересень 2022 січень 2023.
Більш того, відсутні відповідні рішення командира військової частини про продовження перебування позивача в лікарняних закладах у період вересень 2022 січень 2023.
З огляду на відсутність спору щодо розміру виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з червня 2022 року по січень 2023 року, виплата якого підтверджується довідкою, наданою ОСОБА_1 про нараховані та перераховані суми основних та додаткових видів грошового забезпечення та додаткової винагороди згідно з постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 з лютого 2022 по травень 2023 у військовій частині НОМЕР_1 , суд робить висновок про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця Збройних Сил України за безпосередню участь у бойових діях за період з червня 2022 року по січень 2023 року включно та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі грошове забезпечення за безпосередню участь у бойових діях за період з червня 2022 року по січень 2023 року включно.
Щодо нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі до 100000,00 грн за період з 24.04.2022 по 22.02.2023, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, суд зазначає про таке.
Згідно з довідкою, наданої ОСОБА_1 про нараховані та перераховані суми основних та додаткових видів грошового забезпечення та додаткової винагороди згідно постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 з лютого 2022 по травень 2023 у військовій частині НОМЕР_1 , позивачу було виплачено таку додаткову грошову винагороду, а саме:
лютий 2022 - 4 285,71 грн додаткової винагороди;
березень 2022 - 95 483,87 грн додаткової винагороди;
квітень 2022 - 90 666,67 грн додаткової винагороди;
травень 2022 - 30 000,00 грн додаткової винагороди;
червень 2022 - 30 000,00 грн додаткової винагороди;
липень 2022 - 30 000,00 грн додаткової винагороди;
серпень 2022 30 000,00 грн додаткової винагороди;
вересень 2022 30 000,00 грн додаткової винагороди;
жовтень 2022 30 000,00 грн додаткової винагороди;
листопад 2022 30 000,00 грн додаткової винагороди;
грудень 2022 30 000,00 грн додаткової винагороди;
січень 2023 30 000,00 грн додаткової винагороди;
лютий 2023 0,00 грн додаткової винагороди;
березень 2023 0,00 грн додаткової винагороди;
квітень 2023 0,00 грн додаткової винагороди;
травень 2023 0,00 грн додаткової винагороди.
При цьому слід наголосити, що наявні в матеріалах справи медичні документи достеменно підтверджують те, що позивач фактично з 27.04.2022 по 02.05.2023 дійсно проходив лікування через наявність у нього травми пов`язаною із захистом Батьківщини.
Як встановлено судом з довідки, наданої ОСОБА_1 про нараховані та перераховані суми основних та додаткових видів грошового забезпечення та додаткової винагороди згідно з постановою КМУ №168 від 28.02.2022 з лютого 2022 по травень 2023 у військовій частині НОМЕР_1 , позивачу протягом лютого 2022, березня 2022 та квітня 2022 додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, виплачувалась у належному розмірі.
При цьому, суд констатує, що обидві вказані умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення) у цих спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються медичними документами складеними на ім`я позивача, які містяться в матеріалах справи.
З урахуванням наведеного, суд робить висновок про те, що позивачу підлягає нарахуванню та виплаті додаткова винагорода передбачена Постановою №168 за період з травня 2022 року по 22.02.2023 включно з розрахунку 100000 грн, з урахуванням вже виплачених сум.
Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно із ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Отже, суд вказує, що витрати на правничу допомогу можуть бути відшкодовані лише у випадку надання професійної правничої допомоги, яку може надаватись адвокатом.
Так, відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги/юридичних послуг із ФОП ОСОБА_2 №22052407 від 22.05.2024.
У матеріалах справи відсутні докази того, що ФОП ОСОБА_2 є адвокатом.
Більш того, суд зауважує, що позовна заява складена та підписана ОСОБА_1 ; додатки до позовної заяви завірені ОСОБА_1 .
За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд, з огляду на відсутність будь-яких доказів на підтвердження витрат на правову допомогу, а також безпосередньо договору про надання правової допомоги адвокатом, робить висновок про те, що у цій справі витрати на правову допомогу є непідтвердженими.
Отже, суд робить висновок про необґрунтованість клопотання про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу та відмову у його задоволенні.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодекс адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок про часткове задоволення позовної заяви.
Розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду цієї справи не здійснюється, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а докази понесення ним інших судових витрат у матеріалах справи відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі до 100000 грн за період з 01.05.2022 по 22.02.2023 у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі до 100000 грн за період з 01.05.2022 по 22.02.2023 у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський