Справа № 711/5735/24
Суддя: Скляренко В. М.
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5735/24
Номер провадження 2-а/711/60/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді: Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Дрогомана О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Вінницькій області, в якому просив скасувати постанову поліцейського 2-го взводу 4-ї роти батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області капрала поліції Тронца М.С., серії ЕНА №2602235 від 14.07.2024, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що підставою притягнення позивача до відповідальності в оскаржуваній постанові зазначено те, що він 14.07.2024 о 09 год. 53 хв. в межах населеного пункту с. Якушинці Вінницького району Вінницької області керував транспортним засобом, на якому рухався зі швидкістю 74км/год., чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України. Натомість позивач стверджує, що в його діях відсутні ознаки складу відповідного адміністративного правопорушення, оскільки він не порушував вимог швидкісного режиму руху безпосередньо в межах території населеного пункту. Позивач зазначає, що при наближенні до населеного пункту с. Якушинці на дорозі не було ніяких дорожніх знаків про населений пункт або про вимірювання швидкості не в автоматичному режимі. Поліцейський та його патрульний автомобіль були приховані за кущами і на патрульному автомобілі не були увімкнені проблискові маячки. Поліцейський раптово з кущів вийшов на дорогу та зупинив автомобіль позивача, тримаючи в руках прилад вимірювання швидкості Trucam 001146 та повідомив про порушення позивачем вимог швидкісного режиму руху. На заперечення позивача поліцейський не відреагував і склав оскаржувану постанову. Позивач стверджує, що поліцейський використовував прилад Trucam з порушенням порядку, передбаченого законом, а тому зафіксовані таким приладом відомості не є доказами події адміністративного правопорушення, а відтак висновки поліцейського про наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Тож позивач стверджує, що оскаржувана постанова є незаконною і підлягає скасуванню.

Відповідач надав суду відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у позові. В обґрунтування своєї позиції відповідач послався на те, що інспектором поліції не було порушено жодних, передбачених законом вимог щодо порядку та процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що ним було допущене порушення обмежень швидкісного режиму в межах території населеного пункту с. Якушинці. Подія виявлена та зафіксована за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam ІІ LTI 20/20 (серійний номер ТС008365), який є справним та придатним до застосування, як в ручному так і в автоматичному режимі, та використовувався у правовий спосіб. Факт правопорушення підтверджується фотознімками відповідного приладу та зафіксованими таким приладом відомостями про час, місце та транспортний засіб, яким допущено перевищення швидкості руху. На підтвердження факту вчинення позивачем порушень вимог Правил дорожнього руху та обставин дотримання порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача суду надано диск з відеозаписами з бодікамери поліцейського, відеозапис руху автомобіля позивача в момент його фіксації приладом вимірювання швидкості, фотозображення з приладу фіксації швидкості руху, документи про технічну справність та особливості технічної роботи приладу TruCam ІІ LTI 20/20 (серійний номер ТС008365), а також відомості про місце розміщення дорожніх знаків про позначення меж населеного пункту с. Якушинці.

23.07.2024 судом відкрито провадження у справі.

01.08.2024 від представника відповідача Цубер М.М., який діє на підставі довіреності №23594/41/3/1-2023 від 22.12.2023, на адресу суду надійшов письмовий відзив проти позову, в якому викладено обґрунтування позиції відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позові.

Представник позивача адвокат Дрогоман О.О., який діє на підставі ордеру серії СА №1094976 від 22.08.2024, додатково пояснив, що надані відповідачем докази до відзиву не є належними доказами, оскільки стосуються приладу вимірювання швидкості руху з іншим серійним номером ніж той, який використовувався поліцейським під час фіксації події адміністративного правопорушення і вказаний в оскаржуваній постанові. Зауважив, що в даному випадку відсутні належні докази на підтвердження того, що позивачем було допущено перевищення швидкості руху і та обставина, що така подія мала місце саме в межах населеного пункту с. Якушинці.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився і про причини неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши надані учасниками справи суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2602235 від 14.07.2024, поліцейським 2 взводу 4 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області ОСОБА_2 на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: 14.07.2024 о 09 год. 53 хв. на автодорозі М-30 377км, ОСОБА_1 керував транспортним засобом TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в населеному пункті с. Якушинці Вінницького району Вінницької області рухався зі швидкістю 74км/год., тобто перевищив максимально дозволену швидкість руху на 24км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Також в постанові зазначено, що швидкість руху вимірювалась приладом Трукам 001146, відеофіксація 467729.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Згідно з п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП до адміністративної відповідальності притягається водій за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху особи визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами. При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Надаючи правову оцінку доводам представника позивача про те, що жодних належних доказів про вчинення ОСОБА_1 правопорушення у матеріалах справи немає, а надані відповідачем до відзиву на позов документи не є належним доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в якості доказу порушення позивачем правил дорожнього руху відповідачем до матеріалів справи надано відеозаписи з бодікамери поліцейського, відеофіксація руху автомобіля позивача в момент фіксації швидкості його руху приладом вимірювання Трукам та відомості з приладу Трукам, якими зафіксоване перевищення швидкості руху.

Порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч. 1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

При цьому норма статті 31 Закону України «Про національну поліцію» є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Пункт 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» чітко встановлює порядок використання техніки в правовідносинах щодо безпеки дорожнього руху, види техніки та умови її використання.

Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до положень статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17, від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а, № 337/346/17 від 08.04.2020 року, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Верховний Суд також звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

При цьому відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності доказування свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто після виявлення факту вчинення правопорушення інспектор зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення, чого в даному випадку не було дотримано.

В контексті обставин даної справи визначальним є наявність достатніх даних та належних доказів, які підтверджують факт вчинення позивачем правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності оскаржуваної постановою.

В оскаржуваній постанові зазначено наступне: час події 14.07.2024 о 09год. 53хв. 46сек.; місце події автодорога М-30 377км., с. Якушинці Вінницького району Вінницької області; суть правопорушення водій перевищив швидкість руху на 24км/год., оскільки рухався зі швидкістю 74км/год.; фіксація події адміністративного правопорушення здійснена за допомогою відеофіксації 467729; швидкість руху вимірювалась приладом Трукам з серійним номером 001146 /а.с. 5-6/.

На підтвердження правомірності та обґрунтованості оскаржуваної постанови та факту порушення позивачем швидкісного режиму руху відповідачем надано суду відеозаписи та фотозображення.

Аналіз наданого відповідачем відеозапису на диску №1, файл «export-7h4u3», свідчить, що такий відеозапис зроблений з бодікамери № 470796, яка знаходилась на форменому одязі поліцейського ОСОБА_2 і зафіксувала перебіг подій у часовому проміжку з 09год. 44хв. до 10год. 03хв., що стосуються порядку та процедури розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення відносно позивача з моменту, як поліцейський представився позивачу до моменту, як позивач отримав копію оскаржуваної постанови та залишив місце події.

Аналіз наданого відповідачем відеозапису на диску №2, файл «_j2200_0714_093723», в сукупності із роздруківкою змісту файла «_j2200_0714_093723.jmx», в якому зафіксовано інформацію про час і місце фіксації факту перевищення швидкості автомобілем з державним номерним знаком НОМЕР_1 , свідчить про те, що вимірювання швидкості руху та відеофіксація відповідних подій здійснені приладом TruCAM II серійний номер ТС008365, оператором якого на момент зйомки був поліцейський Тронц. Результат роботи такого приладу зафіксував наступні дані: 14.07.2024 о 09год. 37хв. 23сек.; автомобіль з державним номером НОМЕР_1 ; швидкість руху 86км/год.; ліміт дозволеної швидкості руху 73км/год.; місце розміщення приладу фіксації АД М-30 377км.; поміряна дистанція 256м. /а.с. 34/.

При цьому суд бере до уваги, що надані відповідачем відомості з приладу TruCAM II серійний номер ТС008365 не підтверджують обставин, на підставі яких винесено оскаржувану постанову та які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою, оскільки порівняння та аналіз відповідних відомостей свідчить, що вони різняться за часом (у постанові 09год. 53хв. 46сек., а на приладі 09год. 37хв. 23сек.), місцем (у постанові АД М-30 377км., а на приладі АД М-30 377км. + 256м.) та змістом інформації про обставини події правопорушення (у постанові швидкість руху 74км/год., а на приладі 86км/год.).

Окремо суд бере до уваги, що на відеозаписі з бодікамери № 470796, яка знаходилась на форменому одязі поліцейського ОСОБА_2 під час розгляду ним справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, зафіксовано, що 14.07.2024 о 09год. 53хв. (час вчинення правопорушення, який зазначений в оскаржуваній постанові) позивач знаходився у своєму автомобілі, який перебував у нерухомому стані в період часу з 09год. 44хв. до 10год. 03хв., а відтак не міг вчинити подію, про яку зазначено в оскаржуваній постанові.

В той же час в оскаржуваній постанові відсутні відомості про фіксацію обставин правопорушення приладом Трукам з серійним номером ТС008365, а всупереч вимог ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не надано суду інформації, яка зафіксована приладом Трукам з серійним номером 001146, на яку наявне посилання в оскаржуваній постанові. Натомість правильність відомостей (коректність зазначення серійного номеру) в даному випадку є визначальним доказом підтвердження існування події правопорушення, оскільки саме від змісту технічних характеристик приладу фіксації та змісту зафіксованих ним відомостей залежить об`єктивність твердження про те, що мало місце порушення вимог швидкісного режиму.

Відсутність в оскаржуваній постанові відомостей про використання поліцейським ОСОБА_2 під час вимірювання швидкості руху позивача приладу Трукам з серійним номером ТС008365 унеможливлює використання відомостей, зафіксованих таким приладом, в якості доказів при оцінці судом правомірності та обґрунтованості оскаржуваної постанови, оскільки відповідні докази є неналежними та недопустимими.

При цьому, суд звертає увагу, що не може бути підтвердженням порушення позивачем ПДР України лише сама постанова серії ЕНА №2602235 від 14.07.2024, оскільки лише описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом учинення особою такого порушення. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Таким чином, надані відповідачем докази жодним чином не доводять факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а надана відповідачем інформація з приладу Трукам серійний номер ТС008365 не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на такий технічний засіб, що нівелює доказове значення наданих відповідачем відеозаписів та фотозображень.

Тож, надаючи оцінку фактичному існуванню події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, по обставинам спірних правовідносин слід зауважити, що провадження у справах про адміністративні правопорушення за своїм змістом подібне кримінальному провадженню і в аспекті застосування принципу верховенства права має ґрунтуватись на тих самих засадах, що і кримінальне переслідування. Статтею 62 Конституції України закріплено дію в Україні презумпції невинуватості, яка складається з наступних елементів: 1) особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; 2) ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; 3) обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; 4) усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналіз фактичних обставин змісту події, що стала підставою для винесення оскаржуваної постанови, з огляду на обсяг доказів, наданих відповідачем суду, не дозволяє дійти об`єктивного висновку поза розумним сумнівом, що позивач 14.07.2024 о 09год. 53хв. рухався зі швидкістю 74км/год. в межах населеного пункту, тобто вчинив діяння, яке є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а відтак суд приходить до висновку, що при розгляді даної справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, а є в наявності лише оспорювана постанова по справі про адміністративне правопорушення та відеозапис процедури розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення щодо позивача, яким підтверджується, що позивач заперечує факт допущення ним порушень швидкісного режиму.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а зазначив, що в силу принципу презумпції невинуватості, яка підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, згідно принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Беручи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку, що поліцейський ОСОБА_2 при винесенні оскаржуваної постанови не виконав належним чином вимог, встановлених ст. 280 КУпАП, а оскаржувана постанова не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, внаслідок чого позов належить задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Що стосується інших доводів позивача, то фактично вони зводяться до тлумачення стороною позивача особливостей інших обставин та порядку використання працівниками поліції технічних приладів фіксації швидкості руху транспортних засобів. Натомість, в контексті обставин спірних правовідносин, які мають значення для правильного вирішення справи за даним позовом, відповідні доводи позивача не мають значення, оскільки не впливають на правильність висновків суду.

Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Також, ухвалюючи дане судове рішення суд також враховує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Судові витрати по справі складаються з судового збору, який підлягав сплаті при звернення позивача до суду з даним позовом.

Натомість, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.2, 9, 20, 77, 241-246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.9, 252, 283-285, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2602235 від 14.07.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., винесену поліцейським 2-ого взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Тронц М.С. скасувати.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 30 вересня 2024 року.

Головуючий: В.М. Скляренко