Справа № 280/4126/23
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2024 року м. Дніпросправа № 280/4126/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., секретар судового засідання Беседа Г.Р., за участі позивача ОСОБА_1 , представників відповідача Плецької Ю.В. та Тоболовської О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.11.2023 року в адміністративній справі №280/4126/23 (суддя Стрельнікова Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, Голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Буряк Олега Миколайовича про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання дій протиправними та стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Запорізького окружного адміністративного суду до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, Голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_2 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 21.04.2023 року № 87 «Про оголошення догани»;

- визнати протиправними дії Відповідачів відносно Позивача, які мають ознаки мобінгу, та зобов`язати Відповідачів утриматися від зазначених дій;

- стягнути солідарно з Відповідача 1 та Відповідача 2 на користь Позивача завдані Позивачу матеріальну та моральну шкоду у розмірі 857 347,03 (вісімсот п`ятдесят сім тисяч триста сорок сім гривень 03 копійки);

- стягнути солідарно з Відповідача 1 та Відповідача 2 витрати на правничу допомогу.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.11.2023 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що спірне розпорядження про оголошення позивачу догани за порушення трудової дисципліни було прийнято обґрунтовано та правомірно. Зазначено, що голова Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області використовуючи своє посадове становище вплинув на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши представників сторін та дослідивши апеляційну скаргу та відзив не неї, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що розпорядженням Голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області № 66-к/р від 03.11.2022 року ОСОБА_1 було призначено на посаду першого заступника голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області.

21 квітня 2023 року головою Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області було видано розпорядження № 87 (надалі - спірне розпорядження) про оголошення позивачу догани.

Підставою для прийняття вказаного розпорядження стало те, що 22.03.2023 року позивачем, який займав посаду першого заступника голови райдержадміністрації була отримана телефонограма від відділу туризму та курортів облдержадміністрації за підписом ОСОБА_3 про проведення 23 та 24 березня 2023 року з 9-30 до 16-30 за адресою відділу туризму та курортів облдержадміністрації заходу з отримання навичок з визначення туристичного потенціалу громад.

Із змісту вказаної телефонограми вбачається, що вона була адресована Відповідачу-1 та містила прохання забезпечити присутність представника Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області на рівні першого заступника на відповідному заході.

Всупереч вимог Закону України Про місцеві державні адміністрації, Регламенту Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, затвердженого розпорядженням голови райдержадміністрації від 11.09.2018 року за №559 (далі - Регламент) та Інструкції з діловодства в Запорізькій районній державній адміністрації Запорізької області затверджена розпорядженням голови райдержадміністрації від 31.07.2019 року за №310 (далі - Інструкція з діловодства), позивачем не було вжито жодних заходів щодо подання вказаного документа для проведення реєстрації до відділу організаційної роботи, діловодства і контролю райдержадміністрації, який мав вчинити передбачені Інструкцією з діловодства заходи, у тому числі невідкладно подати цей документ для обов`язкового розгляду головою райдержадміністрації та прийняття рішення щодо визначення відповідального виконавця.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Так, на час існування спірних правовідносин, розподіл обов`язків між головою, першим заступником голови, заступниками голови та керівником апарату Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (далі - Розподіл обов`язків) затверджений розпорядженням голови райдержадміністрації №280 від 13.12.2022.

Згідно розподілу обов`язків на першого заступника голови райдержадміністрації покладено обов`язки з реалізації повноважень райдержадмініетрації у сфері: архівної справи, агропромислового комплексу, економіки, цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації, оборонної роботи та цивільного захисту.

Перший заступник голови районної державної адміністрації в межах своїх функціональних повноважень спрямовує, координує та контролює діяльність таких структурних підрозділів райдержадмініетрації: відділу цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації; архівного відділу райдержадміністрації: відділу економіки та агропромислового розвитку райдержадміністрації; відділу оборонної роботи та цивільного захисту райдержадміністрації. При цьому, вирішення питань у сфері туризму не належало до функцій та завдань відділу економіки та агропромислового розвитку райдержадміністрації діяльність якого координував та спрямовував перший заступник голови райдержадміністрації.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що після отримання телефонограми від відділу туризму та курортів облдержадміністрації позивач повинен був проінформувати голову райдержадміністрації про існування даної телефонограми або самостійно прийняти рішення про прийняття ним особистої участі 23 та 24 березня 2023 року у заходах облдержадміністрації, проте відповідні дій позивачем зроблено не було.

Також не доводячи до відома ні голови райдержадміністрації, ні інших працівників райдержадміністрації Позивач, який займав посаду першого заступника голови райдержадміністрації був відсутній 23 та 24 березня 2023 року на робочому місці в приміщенні райдержадміністрації.

Статтею 45 Закону визначено, що організаційно-процедурні питання внутрішньої діяльності місцевих державних адміністрацій регулюються їх регламентами, що затверджуються головами відповідних місцевих державних адміністрацій з урахуванням вимог Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності. Типові регламенти місцевих державних адміністрацій затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 розділу 6 Регламенту визначено, що організація роботи з документами в райдержадміністрації здійснюється в порядку, передбаченому інструкцією з діловодства, що розробляється відповідно до типової (Примірної) інструкції з діловодства у міністерствах, і центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України. Інструкція з діловодства в райдержадмініетрації затверджується її головою.

Так, Інструкція з діловодства в Запорізькій районній державній адміністрації Запорізької області затверджена розпорядженням голови райдержадмініетрації від 31.07.2019 №310 (далі - Інструкція з діловодства).

Інструкція з діловодства встановлює вимоги щодо документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними у паперовій формі, в апараті райдержадміністрації та її структурних підрозділах, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік і контроль за виконанням. Положення Інструкції з діловодства застосовуються для створення та/або опрацювання райдержадміністрацією документів у паперовій формі до часу впровадження електронного документообігу (пункт 1 розділу 1 Інструкції з діловодства).

Відповідно до пункту 6 розділу І Інструкції з діловодства, організація діловодства покладається на відділ організаційної роботи, діловодства і контролю апарату райдержадміністрації.

Згідно з пунктом 147 розділу ІІІ Інструкції з діловодства, доставка документів до райдержадміністрації здійснюється з використанням засобів поштового зв`язку, кур`єрською та фельд`єгерською службами, електронною поштою та системою електронної взаємодії органів виконавчої влади.

Відповідно до пункту 148 розділу ІІІ Інструкції з діловодства, усі документи, що надходять до райдержадміністрації, приймаються централізовано відділом організаційної роботи, діловодства І контролю апарату райдержадмініетрації, крім документів та інших матеріальних носіїв, що містять службову інформацію.

Згідно з пунктом 149 розділу ІІІ Інструкції з діловодства, у разі відсутності в райдержадміністрації системи електронного діловодства, документи, що надійшли через систему взаємодії, друкуються та оформлюються відділом організаційної роботи, діловодства і контролю апарату райдержадміністрації паперова копія електронного оригіналу, проставляється відмітка про отримання через систему взаємодії.

Відповідно до пунктів 153-155 розділу III Інструкції з діловодства, усі вхідні документи крім документів та інших матеріальних носіїв, що містять службову інформацію підлягають попередньому розгляду в відділі організаційної роботи діловодства і контролю апарату райдержадміністрації.

Метою попереднього розгляду документів є виокремлення таких, що потребують обов`язковому розгляду головою райдержадміністрації, його заступниками або структурними підрозділами.

Обов`язковому розгляду головою райдержадміністрації підлягають акти органів державної влади та доручення вищих посадових осіб, /.../, кореспонденція, що надходить від установ вищого рівня /.../.

Попередній розгляд документів повинен здійснюватися у день надходження (доставки) або не пізніше 10 години наступного робочого дня у разі їх надходження (доставки) після закінчення робочого дня. у вихідні, святкові та неробочі дні. Доручення установ вищого рівня, телефонограми, факсограми розглядаються першочергово.

Згідно положень пунктів 156-158 розділу III Інструкції з діловодства, реєстрація документів всіх категорій полягає у створенні запису облікових даних про документ та оформлення реєстраційно-моніторингової картки в електронній формі із зазначенням обов`язкових реквізитів, за допомогою яких фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим внесенням до реєстраційно-моніторингової картки необхідних відомостей.

Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, моніторингу, стану виконання і оперативного використання наявної в документах інформації.

Реєстрація документів в апараті райдержадміністрації проводиться централізовано відділом організаційної роботи, діловодства і контролю апарату райдержадміністрації.

Документи реєструються лише один раз: вхідні - у день надходження.

В апараті райдержадміністрації формується центральний банк реєстраційних даних. За допомогою системи автоматизації діловодства працівники забезпечуються інформацією про всі документи і місце їх розташування.

Відповідно до пунктів 164, 165 розділу III Інструкції з діловодства, зареєстровані документи передаються на розгляд керівництва райдержадміністрації в день їх надходження або наступного робочого дня у разі надходження документів у неробочий час. Телеграми, телефонограми та інші термінові документи передаються на розгляд невідкладно.

Документи, розглянуті керівництвом райдержадміністрації, повертаються з відповідною резолюцією відділу організаційної роботи, діловодства і контролю апарату райдержадміністрації, який здійснює передачу документів на виконання.

Факт передачі документів виконавцям фіксується шляхом проставлення відповідної відмітки в реєстраційно-моніторинговій картці із зазначенням Інформації про виконавців, яким передано паперовий оригінал документа та його копії (пункт 167 розділу III Інструкції з діловодства).

Згідно з пунктом 170 розділу IIІ Інструкції з діловодства, відповідальність за виконання документа несуть особи, зазначені у /.../. резолюції керівника, та працівники, яким безпосередньо доручено його виконання.

Безпосередній контроль за виконанням документа проводиться на підставі резолюції керівництва райдержадміністрації (пункт 185 розділу III Інструкції з діловодства).

Відповідно до статгі 139 Кодексу законів про працю України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

З огляду на вищенаведене, матеріалами справи підтверджено, що першим заступником голови райдержадміністрації Д.М.Нікітіним допущено порушення трудової дисципліни та своїх трудових обов`язків, а саме 22 03.2023 ним була отримана телефонограма від відділу туризму та курортів облдержадміністрації за підписом ОСОБА_3 про проведення 23 та 24 березня 2023 року з 09-30 до 16-30 за адресою відділу туризму та курортів облдержадміністрації заходу з отримання навичок з визначення туристичного потенціалу громад.

Стосовно доводів позивача, що голова Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області використовуючи своє посадове становище вплинув на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та вчиняв відносно позивача дискримінаційні дії, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 1 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (частина 2 статті 1 Закону №889-VIII).

Частинами 1, 2 статті 5 Закону №889-VIII визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (частина 3 статті 5 Закону №889-VIII).

Так, статтею 2 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971р. №322-VIII (далі - КЗпП України) передбачено, що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на гідне ставлення з боку роботодавця, інших працівників, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Статтею 2-1 КЗпП України регламентовано рівність трудових прав громадян України, недопущення дискримінації у сфері праці та передбачено, що забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому громадському об`єднанні, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їхніх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції", а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Не вважаються дискримінацією у сфері праці встановлені цим Кодексом та іншими законами дії, а також обмеження прав працівників, що залежать від властивих певному виду робіт вимог (щодо віку, освіти, стану здоров`я, статі) чи обумовлені необхідністю посиленого соціального та правового захисту деяких категорій осіб. Законами і статутами господарських товариств (крім акціонерних), сільськогосподарських кооперативів, фермерських господарств, громадських об`єднань, релігійних організацій та заснованих релігійними організаціями юридичних осіб можуть встановлюватися переваги для їхніх засновників (учасників) і членів при наданні роботи, переведенні на іншу роботу та залишенні на роботі в разі звільнення. Особи, які вважають, що вони зазнали дискримінації у сфері праці, мають право звернутися із скаргою до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та/або до суду.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню)» №2759-IX від 16.11.2022 внесено зміни до КЗпП України, зокрема, доповнено статтею 2-2 «Заборона мобінгу (цькування)».

Так, ч.1 ст.2-2 КЗпП України визначено, що мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Згідно з ч.2 ст.2-2 КЗпП України формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є:

створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги);

безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця);

нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту;

нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації;

безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень);

необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.

Разом з тим, згідно з ч.3 ст.2-2 КЗпП України вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).

Згідно з ч.4 ст.2-2 КЗпП України вчинення мобінгу (цькування) заборонено.

При цьому ч.5 ст.2-2 КЗпП України встановлено, що особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду.

Відповідно до абз.8 ч.1 ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від мобінгу (цькування), дискримінації, упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності, а також забезпечення особам, які зазнали таких дій та/або бездіяльності, права на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення (без припинення працівником трудової діяльності на період розгляду скарги, провадження у справі), а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок таких дій та/або бездіяльності, на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників.

Водночас статтею 141 КЗпП України визначено обов`язки роботодавця, відповідно до якої роботодавець повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, здійснювати заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню), уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

За приписами ч.2 ст.158 КЗпП України роботодавець зобов`язаний вживати заходів для забезпечення безпеки і захисту фізичного та психічного здоров`я працівників, здійснювати профілактику ризиків та напруги на робочому місці, проводити інформаційні, навчальні та організаційні заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню).

Згідно з ч.2 ст.173 КЗпП України у разі ушкодження здоров`я працівника, причиною якого став мобінг (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, заподіяна шкода відшкодовується у розмірі понесених витрат на лікування.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Так, щодо доводів позивача відносно виплати йому основної та додаткової заробітної плати у період з листопада 2022 по квітень 2023 в розмірах, які є меншими в порівнянні з іншими заступниками голови райдержадміністрації, зокрема ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України Про оплату праці, основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані звиконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про місцеві державні адміністрації, Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області (далі - райдержадміністрація) є місцевим органом виконавчої влади, входить до системи органів виконавчої влади і в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці - Запорізького району Запорізької області.

Статтею 48 Закону України Про місцеві державні адміністрації визначено, що посадові особи місцевих державних адміністрацій є державними службовцями. їх основні права, обов`язки, відповідальність, умови оплати праці і соціально-побутового забезпечення

визначаються Законом України Про державну службу. ]

Разом з цим, Законом України Про державну службу, зокрема пунктом 9 частини З статті 3 унормовано, що дія Закону України Про державну службу не поширюється на голів місцевих державних адміністрацій, їх перших заступників та заступників. Ця норма права набула чинності з 11.11.20! 7 на підставі Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань проходження державної служби від 09.11.2017 №2190-VII.

Втім, пунктом 7 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про державну службу законодавцем визначено, що умови оплати праці працівників органів державної влади, інших державних органів, їх апаратів (секретаріатів), державних підприємств, установ та організацій, органів влади Автономної Республіки Крим, які на день набрання чинності цим Законом є державними службовцями і посади яких відповідно до цього Закону не є посадами державної служби, визначаються Кабінетом Міністрів України і не можуть передбачати зменшення розміру їх заробітної плати.

Умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України Про державну службу затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №304 (далі - Постанова №304).

Пунктом 2 Постанови №304 врегульовано, що керівним працівникам виплачується: надбавка за вислугу років у розмірі 3 відсотків посадового окладу за кожен календарний рік залежно від стажу роботи, до якого зараховуються період роботи на посаді, раніше набутий стаж державної служби та періоди роботи, передбачені статтею 46 Закону України Про державну службу, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Отже, на розмір основної заробітної плати керівних працівників райдержадміністрації впливає стаж державної служби, оскільки наявність такого стажу надає право на отримання надбавки за вислугу років,

У заступників голови райдержадмініетрації як у ОСОБА_4 так і у ОСОБА_5 надбавка за вислугу років дорівнює 50 відсотків посадового окладу. Натомість ОСОБА_1 не має стажу державної служби і відповідно заробітна плата позивача є значно меншою ніж у інших заступників райдержадміністрації. Доказів зворотнього позивачем суду не надано.

Згідно з пунктом 4 Постанови №304, рішення про виплату та конкретний розмір надбавки за вислугу років, надбавки за інтенсивність праці, премії, матеріальної допомоги па оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань приймається в порядку, установленому керівником відповідного органу, в межах затвердженого фонду оплати праці.

Надбавка за інтенсивність праці встановлюються з урахуванням таких критеріїв: 1) якість і складність підготовлених документів та виконаних завдань; 2) терміновість виконання завдань, опрацювання та підготовки документів; 3) ініціативність у роботі.

З пояснень відповідача 1 та наданих доказів у їх обгрунтування судом встановлено, що у листопаді 2022 року позивач відпрацював не повний робочий місяць, оскільки був призначений на посаду з 04.11.2022. За цей місяць, в силу об`єктивних причин (відсутність досвіду роботи в органах виконавчої влади) робота позивача не відповідала тим критеріям, які ураховуються при встановлені надбавки за інтенсивність праці, оскільки позивач працював перший місяць на посаді першого заступника голови райдержадміністрації.

У грудні 2022 року позивач отримав надбавку у розмірі 100%, як і інші заступники голови.

У січні 2023 року надбавку не отримав жодний заступник.

У лютому 2023 року позивач перебував на лікарняному 8 днів, у зв`язку з чим завдання та доручення, які надходили в період лікарняного розподілялися між іншими заступниками. Виконання завдань, які у період воєнного стану покладено на райдержадмініетрації в більшості випадків є довготривалими та залишаються на контролі певний час. Відповідно після виходу ОСОБА_1 з лікарняного виконання тих доручень та завдань, що надходили у період його тимчасової непрацездатності, залишилися закріпленими за заступниками, які розпочинали їх виконання. Отже, у лютому 2023 року показники роботи позивача не відповідали тим критеріям, які ураховуються при встановлені надбавки за інтенсивність праці. Відповідно у цей період надбавку за інтенсивність позивачу не було встановлено. Втім, іншим заступникам надбавка дорівнювала 50%.

У березні 2023 року позивач отримав надбавку за інтенсивність у розмірі 20 %. Розмір залежав від його особистого внеску в загальний результат роботи за цей місяць. Між тим інші заступники отримали по 40%, оскільки їх навантаження, з урахуванням додаткового яке на них розподілилось у зв`язку з лікарняним позивача у попередньому місяці було значно більшим ніж у позивача.

У квітні 2023 року встановлення розміру надбавки за інтенсивність праці також відбувалось з урахуванням показників роботи та критеріїв, необхідних для встановлення такої надбавки. За цей місяць надбавка була встановлена в наступних розмірах: ОСОБА_4 - 100%. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 по 40%.

Отже надбавка за інтенсивність праці першого заступника та заступників голови райдержадміністрації як V період з листопада 2022 по квітень 2023 так і в інші періоди залежала виключно від особистого внеску кожного працівника в загальний результат роботи райдержадміністрації.

Враховуючи викладене, доводи позивача щодо дискримінаційних дій, утиску та мобінгу відносно нього в частині виплати основної та додаткової заробітної плати є безпідставними.

Крім того, у статті 22 Кодексу законів про працю України, законодавець визначив, що вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобшгом (цькуванням).

Щодо доводів позивача про те, що позивач не зазначений в структурі керівництва райдержадміністрації на офіційному сайті, то з пояснень відповідача дана інформація не оновлювалась райдержадміністрацією з початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, а саме з 24.02.2022.

Щодо доводів позивача про те, що йому перешкоджали у виконанні посадових обов`язків, шляхом позбавлення особистого кабінету, то з матеріалів справи слідує, що 10.04.2023 по 19.07.2023 ОСОБА_1 перебував на лікарняних. За цей період лікарняні листки переривалися виходом на роботу лише на два дні, а саме - 29 та 30 травня 2023 року. Загальна кількість тимчасової непрацездатності за період з 04.11.2022 по 19.07.2023 (день звільнення) становить 114 днів.

У період тимчасової непрацездатності позивача, а саме 02.05.2023 на вакантну посаду був призначений заступник голови райдержадміністрації. В силу обставин та у зв`язку з обмеженою кількістю кабінетів в райдержадміністрації новопризначеному заступнику голови райдержадміністрації ОСОБА_6 було визначене робоче місце, кабінет № 3, який до цього визначався робочим місцем першого заступника голови райдержадміністрації. При цьому, керівнику апарату було надано доручення вирішити питання визначення ОСОБА_1 робочого місця в іншому кабінеті приміщення райдержадміністрації за адресою: АДРЕСА_1 , після виходу з лікарняного.

29.05.2023 (вихід з лікарняного) позивачу було визначено робоче місце в іншому кабінеті.

У зв`язку з наведеним, доводи позивача щодо перешкоджання йому у виконанні посадових обов`язків у зв`язку з позбавленням його особистого кабінету є безпідставними.

Також, статтею 22 Кодексу законів про працю України серед іншого передбачено, що , зміна робочого місця не вважаються мобінгом (цькуванням).

Щодо доводів позивача про відмову йому у наданні щорічної, то 29.05.2023 року звернувся до відповідача з заявами про термінове надання йому частини щорічної відпустки з 01.06.2023 та надання матеріальної допомоги на оздоровлення (копії заяв додаються).

Відповідно до статті 6 Закону України Про відпустки щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Особам з інвалідністю І і II груп надається щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів.

Разом з цим, у заяві від 29.05.2023 позивач звернувся про надання частини щорічної основної відпустки тривалістю 30 календарних днів, тобто у заяві позивач просив надати відпустку повної тривалості, а не частину, як зазначив позивач.

Згідно положень статті 10 Закону України Про відпустки особам з інвалідністю щорічні відпустки за бажанням працівника надаються в зручний для нього час.

Статтею 23 Закону України Про відпустки встановлено, що в установах та організаціях, що утримуються за рахунок бюджетних коштів, оплата відпусток провадиться із бюджетних асигнувань на їх утримання.

Відповідно до статті 115 Кодексу законів про працю України та статті 21 Закону України Про відпустки заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором.

Згідно умов Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом Запорізької районної державної адміністрації на 2023 - 2025 роки, зокрема пункту 5.15, заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

У заявах від 29.05.2023 позивач звернувся з проханням надати йому відпустку з 01.06.2023, тобто через два дня з моменту написання ним заяви, та надати матеріальну допомогу на оздоровлення. Строки подання заяви та початку відпустки, про який зазначив позивач у заяві унеможливлювали виконання райдержадміністрацією вимоги статті 115 Кодексу законів про працю України та пункту 5.15 Колективного договору, оскільки райдержадміністрація утримується за рахунок бюджетних коштів і оплата відпусток провадиться із бюджетних асигнувань на її утримання.

У зв`язку з чим, позивачу 30.05.2023 (вих.№01-17/0470) надано роз`яснення про те, що подання заяви про надання відпустки в зручний для позивача час та надання матеріальної допомоги на оздоровлення має відбуватися у строки, які є розумнішії, тобто необхідними та достатніми для виконаний райдержадміністрацією вимог статті 115 Кодексу законів про працю України та пункту 5.15 Колективного договору, в частині здійснення відповідних виплат, задля не допущення порушення прав позивача. Отже суд не приймає доводи позивача в цій частині.

Щодо доводів позивача про створення йому перешкод щодо участі у нарадах, на яких розглядалися питання, то з пояснень відповідачів та наданих у їх обгрунтування доказів, порядок підготовки та проведення нарад в райдержадміністрації встановлений розділом 10 Регламенту та передбачає, що голова, заступники голови, керівник апарату, керівники структурних підрозділів районної державної адміністрації проводять наради з оперативного розгляду та вирішення питань, що належать до їх компетенції.

План проведення наради затверджує відповідна посадова особа.

Організація проведення нарад у голови райдержадміністрації, керівника апарату райдержадміністрації покладається на апарат та структурні підрозділи райдержадміністрації, організація проведення нарад у першого заступника, заступників голови райдержадміністрації на відповідні структурні підрозділи райдержадміністрації (пункт 1 розділу 10 Регламенту).

Наради в райдержадміністрації проводяться відповідно до Регламенту та порядку підготовки та проведення нарад в райдержадміністрації, який затверджується відповідним розпорядженням голови райдержадміністрації (пункт 7 розділу 10 Регламенту).

У період дії воєнного часу наради під головуванням голови не проводились у зв 'язку з особливостями діяльності райдержадміністрації у цей період, визначених Законом України Про правовий режим воєнного стану.

Втім, протягом дії воєнного стану в райдержадміністрації постійно відбуваються робочі зустрічі (засідання) керівних працівників з головою райдержадміністрації. Робочі зустрічі проводяться за потреби та з ініціативи керівного працівника для обговорення з головою райдержадміністрації: 1) спірних питань, які належать до компетенції конкретного заступника та потребують негайного вирішення; 2) результатів проведеної роботи.

Отже саме у такий спосіб, шляхом проведення робочих зустрічей (засідань) здійснюється під час дії воєнного стану спрямування і координація діяльності першого заступника голови, заступників голови та керівника апарату райдержадміністрації з боку голови райдержадміністрації, на якого такі функції покладено, у тому числі і Розподілом обов`язків між головою, першим заступником голови, заступниками голови та керівником апарату Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, затвердженим розпорядженням голови райдержадміністрації від 13.12.2022 №280.

Отже, доводи позивача про створення йому перешкод щодо участі у нарадах спростовуються вищенаведеним.

Таким чином позивачем не підтверджено щодо вчинення проти нього дій з ознаками мобінгу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 21.04.2023 року № 87 «Про оголошення догани» та визнання протиправними дії відповідачів відносно позивача, які мають ознаки мобінгу, та зобов`язання відповідачів утриматися від зазначених дій.

Вимога щодо стягнення солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача завдану позивачу матеріальну та моральну шкоду у розмірі 857 347,03 (вісімсот п`ятдесят сім тисяч триста сорок сім гривень 03 копійки) є похідною, та як наслідок також не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.11.2023 року в адміністративній справі №280/4126/23 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.11.2023 року в адміністративній справі №280/4126/23 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 31.07.2024 року, в повному обсязі постанова складена 18.09.2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко