Справа № 420/36850/23
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

27 вересня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Лисевича С.В. про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала ця адміністративна справа.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) щодо здійснення розрахунків сум складових грошового забезпечення ОСОБА_1 паспорт серії НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за період 17 вересня 2021 року по 19 травня 2023 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) здійснити ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) перерахунок основних та додаткових видів грошового забезпечення за період з 17 вересня 2021 року по 19 травня 2023 року включно, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний календарний рік (на 01.01.2021 року - 2270 грн., на 01.01.2022 року - 2481 грн., на 01.01.2023 року - 2684 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт, що відповідав у цей період займаній посаді та військовому званню ОСОБА_1 згідно з додатками постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", та здійснити нарахування та виплату з відрахуванням обов`язкових утримань ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за період з 17 вересня 2021 року по 01 червня 2023 року: посадового окладу в сумі 40925,03 грн (сорок тисяч дев`ятсот двадцять п`ять гривень 03 копійки); окладу за військовим званням в сумі 9265,61 грн (дев`ять тисяч двісті шістдесят п`ять гривень 61 копійка); надбавки за вислугу років в сумі 15057,18 грн (п`ятнадцять тисяч п`ятдесят сім гривень 18 копійок); надбавки за особливості проходження служби в сумі 42411,09 грн (сорок дві тисячі чотириста одинадцять гривень 09 копійки); надбавки за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці - 3343,82 грн (три тисячі триста сорок три гривні 82 копійки); премії - в сумі 85650,19 грн. (вісімдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят гривень 19 копійок); допомоги на оздоровлення в сумі 25574,30 грн (двадцять п`ять тисяч п`ятсот сімдесят чотири гривня 30 копійок).

В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.

У позовній заяві представник позивача зазначив, що позивачка очікує понести судові витрати в частині витрат на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 15000 грн, що розцінюється судом як заява про надання доказів на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення суду у порядку ст. 143 КАС України.

Тому питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу разом з ухваленням рішення судом не розглядалось.

Через підсистему Електронний суду 17.09.2024 року (вхід. № 43281/24) (документ сформований в системі Електронний суд 16.09.2024) надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій представник позивача просить:ухвалити додаткове рішення в справі № 420/36850/23, за яким у відповідності до вимог КАС України стягнути витрати з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

До заяви представник позивача надає: квитанцію про надсилання заяви на адресу відповідача.

В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги, угода про розмір витрат та платіжні інструкція.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

У зв`язку з тим, що рішення суду було ухвалено у порядку письмового провадження та судом не встановлені підстави для розгляду питання про ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні, заява представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення підлягає розгляду у порядку письмового провадження.

Заперечення з боку відповідача до суду не надходили.

Розглянувши заяву представника позивача, документи на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд доходить таких висновків.

Порядок розподілу судових витрат регулюється ст. 139 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.1,2 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між адвокатським об`єднанням «Мангуст» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги № М-1 (10) від 25.10.2023 року, відповідно до умов якого клієнт доручає Об`єднанню здійснювати захист його прав, свобод і законних інтересів та надавати йому правничу допомогу.

Відповідно до додатку № 1 до договору № М-1 (10) від 25.10.2023 року, сторони досягли угоди про наступний розмір витрат за замовленням: спір з військовою частиною НОМЕР_2 щодо заборгованості по грошовим виплатам військовослужбовця: опис роботи адвоката: вивчення обставин, збір додаткових доказів (через адвокатській запити тощо), формування правової позиції, складення процесуальних документів, представництво інтересів в суді, вартість без ПДВ 15 000 грн.

Судом встановлено, що клієнту було виставлено рахунок №1 від 25.10.2023 року на оплату послуг: на виконання замовлення № 1 по договору №М-1(10) від 25.10.2023 року про надання правничої допомоги - 100% передплата - 15000,00 грн.

Суду надано платіжну інструкцію № @2OL007355від 14.11.2023 року про сплату 15000 грн ОСОБА_1 , зг.рах. 1 вiд 25.10.2023.

Також представником позивача надано додаток № 2 до договору - акт виконаних робіт від 24 січня 2024 року, відповідно до якого сторони фіксують, що в межах судової справи № 420/36850/23 виконано наступні роботи по замовленню:

1. Звернення з адвокатським запитом, вартість 3000 грн.

2. Обробка та вивчення доказів, формування позиції, проведення відповідних розрахунків складових щомісячного грошового забезпечення позивача за спірний період, вартість 6000 грн.

3. Складання позовної заяви, формування додатків, подання до суду, вартість 4000 грн.

4. Складання відповіді на відзив, подання в суд, вартість 1000 грн,

5. Складання заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду, вартість 1000 грн, разом 15 000 грн.

Оцінивши надані документи на підтвердження понесених витрат, суд зазначає таке.

Згідно з ч.9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд наголошує на тому, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Разом з цим у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги.

ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Враховуючи правовий підхід Європейського суду з прав людини до розподілу судових витрат між сторонами, оцінюючи угоду про розмір витрат за критеріями співмірності та розумності наданих послуг, а також те, що ця справа не відноситься до категорії складних, вже існує стала сформована судова практика з розгляду цієї категорій справ, суд доходить висновку, що співмірними витратами на виконання цих робіт, з урахуванням сталої судової практики з розгляду даної категорії справ, є сума 4000 грн, які належать відшкодуванню саме відповідачем. Решта сплати витрат покладається на клієнта відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладені та встановлені судом обставини, оцінюючи надані позивачем докази, що підтверджують здійснення відповідних витрат за укладеною додатковою угодою до договору про надання правової (правничої) допомоги, перелік наданих послуг, наведений у акті наданих послуг, враховуючи категорію цієї справи, зміст виконаної роботи, наявність сформованої судової практики з розгляду цієї категорії справ, суд вважає, що фактичні витрати, які належать стягненню з відповідача на користь позивача складають 4000 грн, а тому заява представника позивача належить задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 132,139, 243,252, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ :

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Лисевича С.В. про ухвалення додаткового рішення- задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 )за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 копійок).

В іншій частині заяви, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5. п.15. ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р.Юхтенко