Справа № 380/6665/24
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/6665/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2024 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/6665/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просила:

- Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у перерахунку та виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_1 як репресованій особі, яку в подальшому було реабілітовано, у розмірі, передбаченому пунктом «г» статі 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, із розрахунку 50% від мінімальної пенсій за віком;

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату підвищення пенсії у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як репресованій особі, яку в подальшому було реабілітовано, починаючи з 16.01.2024, із врахуванням раніше виплачених сум;

- Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду У країни у Львівській області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку стажу роботи як репресованій особі, яку в подальшому було реабілітовано відповідно до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок стажу роботи ОСОБА_1 згідно статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням часу перебування у засланні у потрійному розмірі.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що є особою, яка зазнала політичних репресій та була реабілітована згідно Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні. Позивачка звернулась до відповідача із заявою, в якій просила проводити доплату до пенсії у розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком як репресованій особі, яку в подальшому було реабілітовано та зарахувати час перебування у засланні до стажу у потрійному розмірі проте отримала відмову. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Відповідач позову не визнав. 14.04.2024 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач перебувала на спецпоселенні як член сім`ї репресованих, у яких в подальшому було реабілітовано відповідно до ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Позивачу встановлено підвищення до пенсії як члену сім`ї репресованих у розмірі, визначеному Постановою № 654. Відповідач зазначив, що немає підстав для перерахунку підвищення пенсії у розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно п. «г» ст. 77 Закону № 1788, починаючи з 16.01.2024, та перерахунку стажу роботи згідно ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом реабілітованій, оскільки на виконання постанови Сихівського районного суду м. Львова від 08.07.2015 у справі №464/3750/15-а від позивачці з 06.11.2014 вже нараховано надбавку членам сімей реабілітованих в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком відповідно до п. г ст. 77 Закону № 1788. Для зарахування до страхового стажу у потрійному розмірі періоду перебування на спецпоселенні як члена сім`ї репресованого, якого у подальшому було реабілітовано підстав немає, адже позивач відноситься до членів сім`ї громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані. У зв`язку з наведеним відповідач у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 29.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Судом встановлені наступні обставини:

Суд встановив, що ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 позивач має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Згідно з свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 позивач ОСОБА_2 після одруження змінила прізвище на ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки від 21.04.1992 №4/5-12239, виданої Управлінням внутрішніх справ Львівської області, ОСОБА_4 , 1908 року народження, ОСОБА_5 , 1932 року народження, ОСОБА_6 , 1936 року народження, ОСОБА_2 , 1938 року народження, 30.01.1950 року із села Глібовичі-Свіржські, Перемишлянського/Бібрського/ району Львівської області за рішенням Особливої наради при МДБ СРСР виселені на спецпоселення в Амурську область, з якого звільнені 16.07.1958.

На підставі ст. 3 Закону України від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вищезазначені особи реабілітовані.

Листом від 30.01.2024 № 2799-1817/К-52/8-1300/24 що звернення позивача від 16.0.2024 повідомило позивача, що відповідно до Постанови Сихівського районного суду м. Львова від 08.07.2015 у справі № 464/3750/15-а позивачу з 06.11.2014 встановлено підвищення до пенсії у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону 1788. Оскільки, розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на 06.11.2014 становив 949,00 грн, розмір підвищення до пенсії становить 237,25 грн (949,00 грн х 25 %).

Розмір пенсійної виплати позивача на 01.01.2024 становить 4780,55 грн, а саме:

3571,99 грн - розмір пенсії за віком;

334,88 грн - доплата за 16 років понаднормового стажу;

66,43 грн. - підвищення дітям війни;

237,25 грн - підвищенні примусово переселеним членам сім`ї реабілітованих;

570,00 грн і - компенсаційні виплата 80-річним.

Рішенням суду не передбачено здійснювати доплату до пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та зарахувати до страхового стажу періоду перебування на спецпоселенні в потрійному розмірі.

Позивач вважає зазначену відмову відповідача протиправною, звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Нормою ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958 і ст. 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28.10.1989 «Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14.04.1989 «Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР»;

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 1871 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами (ст. 1 доповнено ч. 3 згідно із Законом №2353-12 від 15.05.1992).

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» № 2325-VIII від 13.03.2018 (далі - Закон №2235) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Так, серед іншого, змінена назва Закону на: «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», а також викладено в новій редакції преамбулу та ст.ст. 1, 3, 6 Закону №962-ХІІ, визнано такою, що втратила чинність постанову Верховної Ради України «Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» .

Зміни набули чинності 05.05.2018.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24.08.1991 були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24.08.1991 були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24.08.1991 були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24.08.1991 за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24.08.1991, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Відповідно до визначення, яке міститься у ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Статтею 4 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» передбачено «поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей».

Законом України від 15.05.1992 №2353-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону Української РСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» з метою вдосконалення дії Закону Української РСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» Верховна Рада України постановила внести доповнення до Закону Української РСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», зокрема доповнити статтю 1 новою частиною третьою такого змісту: «Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами».

Після змін, внесених до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» Законом №2325 особи, реабілітовані на підставі ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», зокрема, набули права на пільги, передбачені ст. 6 зазначеного закону.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» реабілітованим громадянам відповідно до ст. 1 цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Аналогічна за змістом пільга для реабілітованих осіб передбачена і ст. 58 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», за приписами якої громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Згідно з п. 2.13 постанови Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що особи, які були примусово виселені з місця їх постійного проживання в Україні до спецпоселення у іншу місцевість (заслання), внаслідок визнання їх позасудовим органом соціально небезпечними чи соціально шкідливими з політичних чи ідеологічних мотивів (соціальний мотив), які в подальшому були реабілітовані, мають право на зарахування до їх трудового стажу періоду перебування у засланні у потрійному розмірі.

При цьому наведені вище положення законодавства не ставлять у залежність набуття особою вказаного права від її віку або статусу (репресована особа або потерпіла від репресій), оскільки у даному випадку мова йде про права реабілітованих осіб.

Доводи відповідача про те, що законодавством не передбачено зарахування до стажу у потрійному розмірі часу перебування на спецпоселенні, не є обґрунтованими та спростовуються вказаними вище нормами законодавства. Оскільки передбачена ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» пільга є не спеціальним способом обчислення вже набутого особою трудового стажу (як це відбувається при призначенні пенсії на пільгових умовах), а є сатисфакцією, яка згідно з метою Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», зазначеній в ст. 1, визнана державою справедливою за завдану таким особам унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років шкоду.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність дій ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу за час перебування на спецпоселенні ОСОБА_1 , як члену сім`ї репресованих осіб, яку у подальшому було реабілітовано відповідно до вимог ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача належить зобов`язати відповідача здійснити зарахування часу заслання позивача до стажу у потрійному розмірі відповідно до вимог ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З урахуванням того, що за перерахунком стажу позивач звернулася із заявою від 16.01.2024, про що відповідач не заперечує, то перерахунок стажу позивачу слід здійснити з 01.02.2024, тобто з першого числа наступного місяця після звернення.

Щодо позовних вимог про здійснення розрахунку до підвищення пенсії та невиплати їй підвищення пенсії у розмірі, передбаченому п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 6 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Підпунктом 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» № 654 від 16.07.2008 визначено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн., а членам їх сімей, яких було примусово переселено,- 43,52 грн.

Стаття 28 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Прожитковий мінімум, відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 №966-XIV, застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими ст. 28 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з якою, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не підп. 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом в постановах від 10.10.2018 у справі № 446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі № 446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі № 446/1848/16-а.

Аналізуючи співвідношення підп. 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 та п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

З матеріалів справи встановлено, що позивач була виселена на спецпоселення у віці 12 років та перебувала там саме як є член сім`ї (дитина) та в подальшому визнана реабілітованою. Позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_3 , яким підтверджено право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Оскільки позивач виселена саме як є член сім`ї (дитина) репресованої особи, яку було примусово виселлено на спецпоселення, тоді як матеріали справи не містять доказів, які би вказували, що саме до позивачки була застосована репресія в розуміння норм Закону № 962-XII, тому суд вважає, що позивач має право на перерахунок підвищення до пенсії відповідно до п. «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Між тим суд встановив згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, що Сихівський районний суд м. Львова постановою від 08.07.2015 у справі № 464/3750/15-а позов задовольнив частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова щодо виплати позивачу ОСОБА_7 підвищення до пенсії в меншому розмірі, ніж це передбачено п. «г» ч.1 ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова провести нарахування та виплату ОСОБА_7 підвищення до пенсії відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 06.11.2014р., з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Вищенаведене не заперечується сторонами.

На виконання вищевказаного рішення відповідач встановив підвищення до пенсії у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону 1788. Оскільки, розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на 06.11.2014 становив 949,00 грн, розмір підвищення до пенсії становить 237,25 грн (949,00 грн х 25 %).

Отже, на думку суду, відсутні протиправні дії пенсійного органу, щодо встановлення надбавки до пенсії у розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії, адже позивачу відповідно до наведених вище норм законодавства належить 25 % надбавки від мінімальної пенсії , і таку позивач отримає внаслідок виконання судового рішення. Тому права позивача у цій частині не є порушеними.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач не довів правомірності вчинених дій, а його заперечення не ґрунтуються на вимогах чинного національного законодавства та засадах верховенства права.

Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході вирішення спору.

За наведених підстав, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, - задоволити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку стажу за час перебування у виселенні на спецпоселенні, як члену сім`ї репресованих осіб, яку у подальшому було реабілітовано, відповідно до вимог статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.02.2024 зарахування часу виселення на спецпоселенні ОСОБА_1 , як члену сім`ї репресованих осіб, яку у подальшому було реабілітовано, до стажу у потрійному розмірі, відповідно до вимог статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили згідно із КАС України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 КАС України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення цього Кодексу.

Рішення складено в повному обсязі 27.09.2024 року.

Суддя Гавдик З.В.