Справа № 160/3002/24
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 160/3002/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщені суду у м. Дніпро, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2024 року (суддя Боженко Н.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 26.04.2024 року) в справі №160/3002/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини, поновлення солдата на посаді, зобов`язання здійснити виплату грошового забезпечення за увесь час призупинення військової служби,-

в с т а н о в и в:

01.02.2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 03.08.2023 року № 580, в частині що стосується ОСОБА_1 (п. 11 зазначеного наказу); поновити солдата на посаді бойового медика 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України; відповідача здійснити виплату грошового забезпечення (в тому числі додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 року) за увесь час призупинення військової служби, в повному обсязі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, апеляційну скаргу через свого представника подав ОСОБА_1 , в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначив, що не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що висновки акта службового розслідування від 18.03.2024 року є обґрунтованими тим, що начебто 28.01.2023 року о 23.50 год., під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону в населеному пункті Бахмут Донецької області, було виявлено відсутність солдата ОСОБА_1 , на телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідає, місце знаходження його невідоме, прийняті заходи по розшуку ніяких результатів не дали. Суд першої інстанції не дослідив підстави та обставини проведення службового розслідування щодо позивача, а також не з`ясував підстави та обставини за яких позивач з поважної причини був відсутній з 28.01.2023 року. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» № 5787 від 18.03.2023 року передбачено, що вирішення питання, щодо притягнення або не притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 11, 12, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення на військову службу до військової частини НОМЕР_1 . Відносно позивача було порушено кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000131 від 01.08.2023 року. Апелянт вказував, що сам факт внесення до ЄРДР відомостей свідчить лише про внесення до ЄРДР відомостей та не підтверджує наявність вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення. Згідно з частиною 1 статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Апелянт вказував, що відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Відповідачем не долучений витяг з журналу перевірки особового складу на підтвердження того, 28.01.2023 року відповідачем було здійснено перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань та встановлено, що ОСОБА_1 відсутній. Відповідач не ознайомив його з матеріалами проведеного щодо нього службового розслідування та не зажадав від нього пояснень та навіть не намагався цього зробити (відсутні докази виїзду представників відповідача до місця реєстрації позивача, відсутня фіксація неможливості телефонного спілкування з позивачем, оскільки він не змінював свій контактний номер телефону, не долучені докази розшуку представниками військової частини саме позивача тощо). 29.01.2023 року ОСОБА_1 здав зборю та засоби захисту командиру 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону 93, що знаходиться у підпорядкуванні відповідача. Апелянт вказував, що 04 лютого 2023 року він прибув до місця розташування військової частини, з наміром доповісти керівництву частини про незаконні дії командира, однак його не впустили на територію військової частини НОМЕР_1 , оскільки на думку службових осіб відповідача, він вважається особою, що самовільно покинув військову частину. У ч. 3 ст. 41 Кримінального кодексу України зазначено, що «не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка відмовилася виконувати явно злочинний наказ або розпорядження». Позивач, у своїх зверненнях заявляв, що готовий і надалі нести службу в ЗСУ, захищати територіальну цілісність та суверенітет України, враховуючи свій значний бойовий та військовий досвід.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби, контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Суд першої інстанції вказував, що військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та законодавством визначено, що призупинення військової служби як зміна правового статусу зумовлена саме внесенням відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а не, наприклад, виданням відповідного наказу військової частини, який лише оформлює зміну правового статусу, яка відбувається в силу саме норми закону (норма права використовує категорію «зупиняється», а не «зупиняється на підставі наказу»). Відповідач мав саме обов`язок, а не право, встановивши в поведінці позивача ознаки кримінального правопорушення (самовільного залишення військової частини), повідомити про це правоохоронний орган. В свою чергу після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідач має обов`язок для належного обліку особового складу забезпечити відображення призупинення позивачу військової служби шляхом прийняття як спірного наказу, так і наказу від 03.08.2023 року №215-рс. Обидва ці накази відображають зміну правового становища позивача, а тому суд, з урахуванням предмета судового дослідження в цій справі, надавав правову оцінку щодо правомірності обох цих правових актів, а висновки щодо їх правомірності є тотожними. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.08.2023 року щодо позивача здійснюється досудове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини, таке розслідування здійснюється з 01.08.2023 року в рамках кримінального провадження №0000131, отже, військова служба позивача призупинена з 01.08.2023 року в силу норм закону, що оформлено спірним наказом (та наказом від 03.08.2023 року №215-рс). Позивач вірно вказував, що його не визнано винним у вчиненні самовільного залишення військової частини, однак не врахував, що призупинення військової служби здійснюється за відсутності вироку суду, що набрав законної сили, оскільки саме в такий спосіб законодавцем врегульовано спірні правовідносини. Суд першої інстанції вказував, що правомірність спірного наказу визначається виключно шляхом перевірки факту внесення відповідних відомостей щодо позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки виключно ця обставина законодавством передбачена як підстава для зупинення військової служби. Ці дії вчиняються не відповідачем, який лише реагує на них шляхом прийняття відповідних наказів, при цьому відповідач не має іншого варіанту, окрім як прийняти відповідні накази, оскільки призупинення військової служби передбачено нормою права та здійснюється в силу такої норми права. Доводи позивача фактично є виправдовувальними доводами щодо невчинення ним відповідного кримінального правопорушення, однак адміністративний суд не встановлює вину особи у вчиненні кримінальних правопорушень, а перевіряє правомірність дій суб`єктів владних повноважень під час реалізації публічно-владної управлінської функції. Наказ військової частини є проявом реалізації функції, однак вона реалізовується однозначним чином та виходячи з єдиного юридичного факту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, цей факт судом встановлено, позивач його теж не заперечував.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 06.09.2022 року призвано на військову службу за мобілізацією та з 07.09.2022 року він проходить військову службу, в т.ч. з 12.11.2022 року у Військовій частині НОМЕР_1 .

Військової частини НОМЕР_1 від 12.11.2022 року №303 ОСОБА_1 визнано таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків в пункті постійної дислокації, зараховано до списків особового складу військової частини 12.11.2022 року та на всі види забезпечення, визнано таким, що з 12.11.2022 року прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом Військової частини НОМЕР_1 від 29.01.2023 року №34 ОСОБА_1 визнано таким, що вибув з району виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, визначено вважати таким, що 28.01.2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Наказом від 07.02.2023 року №47 ОСОБА_1 увільнено від займаної посади з 07.02.2023 року відповідно до пп. 14 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Рішенням командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2023 року №204 питання про відповідальність ОСОБА_1 відкладено до його повернення до військової частини.

Встановлено, що наказом від 10.02.2023 року №204 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 28.01.2023 року ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування складено акт від 18.03.2023 року, в якому вказано, що 28.01.2023 року під час перевірки особового складу 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону, який на той час перебував в районні виконання бойових завдань поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області о 23:50 було виявлено відсутність ОСОБА_1 , місцезнаходження невідоме, не дзвінки не відповідає, майно та зброя в наявності. 29.01.2023 року від командира 1 механізованого батальйону надійшла доповідь про факт самовільного залишення розташування підрозділу позивачем.

Наказом Військової частини НОМЕР_1 від 18.03.2023 року №5787 про результати службового розслідування вирішено питання щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності відкласти до його повернення.

Вимогою представника військовослужбовців у тому числі і ОСОБА_1 від 24.03.2023 року, просив Військову частину виплачувати заробітну плату та щомісячне додаткове забезпечення.

Наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади від 03.08.2023 року №215-рс відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 призупинено військову службу з 01.08.2023 року.

Рапортом заступника командира з МПЗ ОСОБА_2 від 03.08.2024 року №35640 заявлено прохання командиру Військової частини на призупинення ОСОБА_3 військової служби як такому, що самовільно залишив військову частину, знаходиться у розпорядженні командира військової частини та на даний час відомості про якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань підтверджується, що 01.08.2023 року розпочато кримінальне провадження №0000131 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України, зокрема, щодо ОСОБА_1 .

Наказом командира Військової частини від 03.08.2023 року № 580 ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, з підстави самовільного залишення військової частини 28.01.2023 року згідно ЄРДР від 01.08.2023 року №0000131 з 01.08.2023 року.

29.11.2023 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою щодо виплати грошового забезпечення. Листом від 26.12.2023 року №23842 Військова частина повідомила, що позивач рахуються такими, що самовільно залишив військову частину.

Листом від 29.12.2023 року № 24010 Військова частина повідомила представника позивача про підстави зупинення виплати грошового забезпечення.

Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 2 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ч. 2 ст. 24 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань). Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту «г» частини другої, пункту «г» частини третьої, підпункту «д» пункту 1, підпункту «в» пункту 2 частини четвертої, підпунктів «е» пунктів 1 і 2, підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої та підпункту «е» пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні. Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини четвертої, підпунктів «д» пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту «д» пункту 1, підпункту «ґ» пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону. За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення. Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Отже, передбачено, що початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Встановлено, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2023 року № 580 про увільнення ОСОБА_1 від займаної посади та призупинення військової служби з 01.08.2023 року винесена на підставі та після отримання військовою частиною витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 6 розділу І, п. 115 розділу VIII Положення про проходження громадянами України військової служби за контрактом в Управлінні державної охорони України затверджено Указом Президента України від 26.01.2022 року №33/2022 початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Для військовослужбовців, які самовільно залишили підрозділ Управління державної охорони України або місце служби, дезертирували із підрозділу Управління державної охорони України або добровільно здалися в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу.

Як вже було встановлено судом 01.08.2023 року за заявою командира військової частини НОМЕР_1 органом досудового розслідування щодо ОСОБА_1 внесено відомості до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження за правовою кваліфікацією частини 4 статті 408 Кримінального кодексу України (дезертирство).

Згідно ст. 1, ч. 1, 2, 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п. 2, п. 9, п. 12 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги. Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні). Військовослужбовцям, які тимчасово вибувають з військової частини зі збереженням грошового забезпечення за місцем служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, виплачуються за весь період такого вибуття.

У зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, який у подальшому продовжувався.

В Україні діє воєнний стан, спеціальний правовий режим, який регулюються Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно пунктів 1, 1-1, 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. На період воєнного стану: військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони; військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань. Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення. Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку державного сектору, зазначеного одержувачем у заяві.

Встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» передбачено на період воєнного стану особам рядового і начальницького, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, додаткову винагороду до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення підтверджується бойовим наказом, журналом бойових дій або журналом ведення оперативної обстановки, бойовим донесенням, рапортом (донесенням) командира підрозділу (групи), про участь кожного військовослужбовця, довідкою про участь у заходах.

Згідно пунктів 144-1, 144-2 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах, України, затверджений Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Тобто лише з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань даних про досудове розслідування, відбувається призупинення військової служби. Нарахування і виплата основного грошового забезпечення та премії, здійснення речового забезпечення припиняється з призупиненням військової служби.

Військова частина НОМЕР_1 не надає докази нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового, продовольчого, речового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 року, за період з 28.01.2023 року по 01.08.2023 року. Враховуючи, що військову службу ОСОБА_1 було призупинено 01.08.2023 року (після внесення відомостей до ЄРДР про самовільне залишення місця несення служби, дезертирство), за період з 28.01.2023 року по 01.08.2023 року грошове, продовольче, речове забезпечення та додаткова винагорода мають бути нараховані та виплачені.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 , не здійснював сплату судового збору при поданні позовної заяви та при поданні апеляційної скарги, в силу Закону України «Про судовий збір» є звільненим від сплати судового збору у спорах за зверненням військовослужбовців та щодо проходження військової служби та отримання грошового забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання здійснити виплату грошового забезпечення (в тому числі додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 року) за увесь час призупинення військової служби та у цій частині слід ухвалити нове рішення про задоволення позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2024 року в справі №160/3002/24 скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити виплату грошового забезпечення (в тому числі додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 року) за увесь час призупинення військової служби ОСОБА_1 , в повному обсязі. У цій частині ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 (в тому числі додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 року) за період з 28.01.2023 року по 01.08.2023 року.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст., ст. 328-329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.А. Олефіренко