Справа № 296/4172/24
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Житомир справа № 296/4172/24

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправними постанови про відкриття виконавчого провадження №61248891 та №61248267 від 11.02.2020 про стягнення виконавчого збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що державним виконавцем не вчинялося ніяких дій з примусового стягнення коштів на виконання судового рішення, фактичного виконання не відбулося. Отже, спірні постанови є протиправними.

Ухвалою суд відкрив провадження у справі та призначив судове засідання з викликом сторін.

Представник позивача до суду прибув, подав заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, повідомлений про розгляд справи належним чином.

У встановлений судом строк відзиву на позов не надав, а також і належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчих проваджень, які суд витребував в ухвалі про відкриття провадження.

З урахуванням приписів ч.9 ст.205 КАСУ, суд вважає за можливе справу розглянути у порядку письмового провадження.

Щодо строків звернення з позовом.

В ухвалі про відкриття провадження у справі питання поновлення строку звернення з позовом не вирішувалося.

Представник позивача в обгрунтування поважності причин пропуску строку на звернення з позовом посилався на те, що спірні постанови про відкриття виконавчого провадження №61248891 та №61248267 від 11.02.2020 про стягнення виконавчого збору позивачу не надходили.

Відповідач не надав доказів письмового повідомлення позивача про направлення позивачу оскаржуваних постанов.

Оскільки відповідачем не виконано свій обов"язок доказування, не надано суду ні відзиву на позов, ні матеріалів виконавчих проваджень, ні доказів направлення позивачу спірних постанов , суд вважає строк звернення не пропущеним.

У відповідності до ст.159 КАСУ неподання відповідачем відзиву на позов кваліфікується судом як його визнання.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

На примусовому виконанні у Корольовському ВДВС перебувало виконавче провадження ВП60511559 з примусового виконання виконавчого листа №296/3040/17, виданого Корольовським районним судом м.Житомира від 03.10.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "ОТП "Факторинг Україна" заборгованості у розмірі 844476, 86 грн. та судового збору та виконавче провадження №60511736 з примусового виконання виконавчого листа №296/3040/17, виданого Корольовським районним судом м.Житомира від 03.10.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "ОТП "Факторинг Україна" заборгованості у розмірі 12667,11 грн.

11.02.2020 відповідачем винесено постанови №61248891 та №61248267 про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення виконавчого збору в розмірі 84447,38 грн. та у розмірі 1266,71 грн.

До заяви було надано довідку приватного виконавця Волкової Є.О., згідно якого вбачається, що у неї на виконанні перебував виконавчий лист №296/3040/17, виданого Корольовським районним судом м. Житомира від 03.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "ОТП "Факторинг Україна" заборгованості в розмірі 844476,86 грн. Приватним виконавцем Волковою Є.О, в межах виконавчого провадженнят№61299731 було проведено примусове виконання рішення суду шляхом реалізації іпотечного майна на прилюдних торгах.

Листом від 01.03.2024 відповідач повідомив, що спірні постанови винесені у межах наданих повноважень.

Вважаючи такі постанови протиправними, позивач звернувся до суду .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3) Згідно з ч. 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. За правилами частини п`ятої цієї статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статті 40, 42 Закону №1404-VІІІ регулюють порядок прийняття постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається зі змісту ч. 4 ст. 42 Закону, на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Пункт 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 №512/5, встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту цієї норми Інструкції, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає про результати виконання (суму коштів, яку було фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Таким чином законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише стосовно фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим документом.

Пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та у порядку, визначеному у статті 37 Закону №1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, з аналізу наведених норм Закону суд робить висновок про те, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів, є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органом ДВС, причому розмір виконавчого збору обчислюється в сумі 10 відсотків від фактично стягнутої суми коштів. Виконавчий збір за своїм призначенням та змістом фактично є винагородою державному виконавцю за вчинення заходів з примусового виконання рішення за умови, що ці заходи призвели до виконання рішення.

Отже, при стягненні виконавчого збору відповідно до ч. 3 статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без фактичного виконання рішення суду. Зазначені правові висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 у справі №2540/3203/18, Верховного Суду від 16 квітня 2020 у справі №640/8425/19, від 28 квітня 2020 у справі №826/2181/17, від 14 травня 2020 у справі №640/685/19, де розглядались аналогічні питання.

У постанові, Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №2540/3203/18 зазначено, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

На примусовому виконанні у Корольовському ВДВС перебувало виконавче провадження ВП60511559 з примусового виконання виконавчого листа №296/3040/17, виданого Корольовським районним судом м.Житомира від 03.10.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "ОТП "Факторинг Україна" заборгованості у розмірі 844476, 86 грн. та судового збору та виконавче провадження №60511736 з примусового виконання виконавчого листа №296/3040/17, виданого Корольовським районним судом м.Житомира від 03.10.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "ОТП "Факторинг Україна" заборгованості у розмірі 12667,11 грн.

У листі від 01.03.2024 відповідачем було повідомлено позивача, що 20.01.2020 надійшла заява від стягувача про повернення виконавчих документів без виконання на підставі п.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

11.02.2020 державним виконавцем у відповідності до ст.37 Закону винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Однак, відповідачем не надано суду жодних належних доказів про вжиття заходів примусового виконання рішень, передбачених ст.10 Закону №1404-VIII, за спірними виконавчими провадженням.

Більш того, відповідно до довідки приватного виконавця Волкової Є.О., у неї на виконанні перебував виконавчий лист №296/3040/17, виданого Корольовським районним судом м. Житомира Житомира від 03.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "ОТП "Факторинг Україна" заборгованості в розмірі 844476,86 грн. Приватним виконавцем Волковою Є.О, в межах виконавчого провадження №61299731 було проведено примусове виконання рішення суду шляхом реалізації іпотечного майна на прилюдних торгах.

ОСОБА_1 після завершення виконавчого провадження було сплачено 70498,60 грн. на користь приватного виконавця Волкової Є.О., як основна винагорода приватного виконавця.

Таким чином, саме приватним виконавцем вживалися заходи для виконання судового рішення.

Доказів вжиття таких заходів державним виконавцем в межах обох виконавчих проваджень відповідач не надав.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 22 січня 2021 у справі №400/4023/19, прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, у подальшому передбачає ризик покладення на позивача додаткового тягаря у вигляді сплати подвійної суми стягнення виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення.

Вказане свідчить, що у відповідача були відсутні підстави для винесення спірних постанов.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження №61248891 та №61248267 від 11.02.2020 про стягнення виконавчого збору.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (вул. Леха Качинського, 12-А,м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10014. РНОКПП/) про визнання протиправними та скасування постанов, задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про відкриття виконавчого провадження №61248891 та №61248267 від 11.02.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос

26.09.24