Справа № 520/5423/24
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 р. Справа № 520/5423/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/5423/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області стосовно не зарахування період роботи з 01.07.1982 по 05.01.1983 у Ширяєвській станції по боротьбі з хворобами тварин до страхового стажу та заробітної плати за періоди роботи з 01.09.1996 по 25.08.2014 в ОАО «Автодормехбаза» (м. Москва, Російська Федерація) на підставі довідок № 01, № 02, № 03, № 04 від 22 серпня 2014 р. до розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.07.1982 по 05.01.1983 у Ширяєвській станції по боротьбі з хворобами тварин до страхового стажу та заробітну плату з 01.09.1996 по 25.08.2014 в ОАО «Автодормехбаза» (м. Москва, Російська Федерація) на підставі довідок № 01, № 02, № 03, № 04 від 22 серпня 2014 р. до розрахунку розміру пенсії та здійснити перерахунок пенсії починаючи з 18 лютого 2022 року, а також провести відповідні виплати.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області стосовно не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 01.07.1982 року до 05.01.1983 року у Ширяєвській станції по боротьбі з хворобами тварин до страхового стажу та заробітної плати за період роботи з 01.09.1996 року до 25.08.2014 року, отриману у ВАТ «Автодормехбаза» (м. москва, російська федерація), на підставі довідок №01, №02, №03, №04 від 22 серпня 2014 р. до розрахунку розміру пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.07.1982 року до 05.01.1983 року у Ширяєвській станції по боротьбі з хворобами тварин до страхового стажу та заробітну плату з 01.09.1996 року по 25.08.2014 року, отриману у ВАТ «Автодормехбаза» (м. москва, російська федерація), на підставі довідок № 01, № 02, № 03, № 04 від 22 серпня 2014 р. до розрахунку розміру пенсії та здійснити перерахунок пенсії, починаючи з 18 лютого 2022 року, а також провести відповідні виплати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2024 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до статті 22 Федерального закону №167-Ф3 від 15.12.2001 "Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації" передбачено, що страхувальники по відношенню до застрахованих осіб з числа іноземних громадян або осіб без громадянства, які тимчасово проживають на території російської федерації, а також іноземні громадяни та особи без громадянства які тимчасово перебувають на території російської федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим Федеральним законом для громадян Російської Федерації на фінансування страхової частини трудових (страхових) пенсій, незалежно від року народження вказаних застрахованих осіб. Пунктом 1 статті 11 Федерального Закону російської федерації №400-ФЗ від 28.12.2013 передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території російської федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і сплачувались страхові внески в Пенсійний фонд російської федерації. Отже, як законодавством України так і законодавством російської федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу та врахування заробітної плати з 01.01.2004 при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність. Також звертає увагу суду, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, тому підстави для зарахування спірного періоду відсутні.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності спірного рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 23.02.2022 року подав заяву про призначення пенсії за віком. Разом із заявою про призначення пенсії було подано наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт громадянина України; атестат про навчання; військовий квиток; довідки № 1, № 2, № 3, № 4 від 22 серпня 2014 р, видані ОАО «Автодормехбаза» (м. москва, російська федерація); трудову книжку; довідку про зміну назви організації; довідку про підтвердження періоду роботи.

Рішенням від 09.04.2022 № 67 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. При цьому у вказаному рішенні зазначено, що період роботи в російській федерації по трудовій книжці з 01.01.2004 по 25.08.2014 не можливо зарахувати до загального страхового стажу, оскільки відсутнє підтвердження про сплату внесків до Пенсійного фонду російської федерації. Як наслідок, заробітна плата за даний період не була взята до розрахунку.

Окрім того, при розгляді вказаної заяви про призначення пенсії відповідач залишив поза увагою: 1) заробітну плату позивача за період з вересня 1996 року по 30.06.2000, яка повинна враховуватись при розрахунку розміру пенсії; 2) не зарахував період роботи позивача на Ширяєвській станції по боротьбі з хворобами тварин з 01.07.1982 по 05.01.1983.

Як зазначено позивачем, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 09.04.2022 № 67 було оскаржено в рамках судової справи № 520/6287/22.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2022 року у справі №520/6287/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 09.04.2022 № 67 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків викладених в рішенні суду; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2023 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишено без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року по справі № 520/6287/22 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати період роботи з 01.01.2004 по 25.08.2014 у Відкритому акціонерному товаристві «Автодормехбаза» (м. Москва, Російська Федерація) до страхового стажу ОСОБА_1 ; прийнято постанову, якою в цій частині задовольнити позовні вимоги. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати період роботи з 01.01.2004 по 25.08.2014 у Відкритому акціонерному товаристві «Автодормехбаза» (м. Москва, Російська Федерація) до страхового стажу ОСОБА_1 при вирішенні питання за його заявою від 23 лютого 2022 року про призначення пенсії за віком; скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 09.04.2022 № 67 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року по справі №520/6287/22 залишено без змін.

Положеннями ч.4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту постанови суду апеляційної інстанції встановлено висновок стосовно того, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати періоди роботи з 01.07.1982 по 05.01.1983 у Ширяєвській станції по боротьбі з хворобами тварин та зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати заробітну плату за період роботи з 01.09.1996 по 25.08.2014 у ВАТ «Автодормехбаза» (м. москва, російська федерація) на підставі довідок № 01, № 02, №03, № 04 від 22 серпня 2014 року до розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про їх передчасність, оскільки відповідачем фактично не приймалось обґрунтоване та вмотивоване рішення про врахування/неврахування вказаних періодів до страхового стажу та врахування/неврахування заробітної плати.

Під час розгляду справи встановлено, що листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0202-8/24154 від 09.02.2024 повідомлено позивача про те, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2022 № 520/6287/22 з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2023 по справі № 520/6287/22 Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішенням від 01.12.2023 № 67 ОСОБА_1 з 18.02.2022 року було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2004 по 25.08.2014 у Відкритому акціонерному товаристві «Автодормехбаза». Також вказано, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2022 №520/6287/22 та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2023 по справі № 520/6287/22 не містять зобов`язань щодо врахування заробітної плати за період роботи з 01.09.1996 по 25.08.2014 у Відкритому акціонерному товаристві «Автодормехбаза» на підставі довідок № 01, № 02, № 03, № 04 від 22.08.2014, а також період роботи з 01.07.1982 по 05.01.1983 у Ширяєвській станції по боротьбі з хворобами тварин. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2022 №520/6287/22 з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2023 по справі № 520/6287/22 виконано в межах покладених зобов`язань.

Позивачем зазначено, що період роботи з 01.07.1982 по 05.01.1983 у Ширяєвській станції по боротьбі з хворобами тварин та заробітна плата за період роботи з 01.09.1996 по 25.08.2014 в ВАТ «Автодормехбаза» (м. москва, російська федерація) на підставі довідок № 01, № 02, № 03, № 04 від 22 серпня 2014 р. до розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 так і не враховані, що порушує його права.

Отже, позивач вважаючи бездіяльність відповідача щодо незарахування вказаних періодів роботи та заробітної плати протиправною та такою, що не відповідає чинному законодавству звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив з протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області стосовно не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 01.07.1982 року до 05.01.1983 року у Ширяєвській станції по боротьбі з хворобами тварин до страхового стажу та заробітної плати за період роботи з 01.09.1996 року до 25.08.2014 року, отриману у ВАТ «Автодормехбаза» (м. москва, російська федерація), на підставі довідок № 01, № 02, № 03, № 04 від 22 серпня 2014 р. до розрахунку розміру пенсії.

Також суд першої інстанції зазначив, що для належного способу захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.07.1982 року до 05.01.1983 року у Ширяєвській станції по боротьбі з хворобами тварин до страхового стажу та заробітну плату з 01.09.1996 року по 25.08.2014 року, отриману у ВАТ «Автодормехбаза» (м. москва, російська федерація), на підставі довідок № 01, № 02, № 03, № 04 від 22 серпня 2014 р. до розрахунку розміру пенсії та здійснити перерахунок пенсії, починаючи з 18 лютого 2022 року, а також провести відповідні виплати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказанго Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

У статті 1 вказаного Закону № 1058-ІV наведено наступні визначення:

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбачуваного цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За приписами пункту 1 частини першої статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно частини другою статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Судовим розглядом встановлено, що при призначенні пенсії позивачу відповідачем не було зараховано до страхового стажу останнього період роботи з 01.07.1982 року до 05.01.1983 року у Ширяєвській станції по боротьбі з хворобами тварин.

Так, відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162), що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи вчиняються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Судом під час розгляду справи досліджено наявну в матеріалах справи копію трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої 02.07.1982 року на ім`я ОСОБА_1 , та встановлено, що остання містить в собі записи №2-3 щодо роботи позивача у Ширяєвській станції по боротьбі з хворобами тварин з 01.07.1982 року до 05.01.1983 року. При цьому в графі «НА підставі чого внесено запис» зазначено щодо вказаних записів накази із зазначенням їх номеру та дати.

З дослідження вказаних записів встановлено, що запис наказу про звільнення позивача у частині зазначення року містить виправлення з цифри « 2» на цифру « 3». В той же час наступний запис у трудовій книжці позивача під номером 4 стосується зарахування позивача на посаду водія 3-го класу до Ширяєвського АТП-15067 на підставі наказу №6 від 06.01.1983 року з 06.01.1983 року.

Представником відповідача в якості підстав для не зарахування періодів роботи позивача 01.07.1982 до 05.01.1983 зазначено наявність виправлень у даті наказу про звільнення. Будь-яких інших доводів відповідачем з приводу вказаного питання наведено не було.

Судова колегія зазначає, що позивач, який у даному випадку був працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2018 року по справі №687/975/17.

Відтак, відповідальність за організацію ведення обліку бухгалтерських документів покладається на роботодавця, а тому формальні неточності в записах щодо роботи позивача, які містяться в документах, не можуть мати негативних наслідків для особи, щодо якої такі документи складені.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Отже, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що зазначений період роботи позивача підлягає зарахуванню до страхового стажу роботи останнього, що свідчить про допущення відповідачем у цьому випадку протиправної бездіяльності.

Крім того, відповідно до абз.5 пп.3 п.2.1 р. II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.

З дослідження змісту наданих позивачем довідок про заробітну плату № 01, № 02 № 03 № 04 від 22 серпня 2014 р., які також подавались останнім із заявою про призначення пенсії за віком, не викликають обґрунтованого сумніву з приводу факту робот позивача у ВАТ "Автодормехбаза", відповідно підтверджують обставину працевлаштування позивача та отримання заробітної плати в період з 1996 по 2014 роки.

В той же час, довідки № 01, № 02 № 03 № 04 від 22 серпня 2014 р., видані ВАТ "Автодормехбаза" про заробітну плату позивача за 1996-2014 роки, містять відмітки про нарахування на всі суми заробітної плати внесків у федеральний бюджет Пенсійного фонду російської федерації. Доказів на спростування вказаного до суду надано не було.

Перевірка достовірності виданих документів покладається саме на відповідача, у тому числі шляхом направлення звернень (запитів) до відповідних установ, організацій, підприємств.

Єдиною підставою для неврахування для перерахунку пенсії позивача вказаних довідок слугувало саме те, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.2023 року, якою регулювалось питання пенсійного забезпечення України з російською федерацією. Інших підстав для неврахування таких довідок відповідачем не було висловлено.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до Постанови КМУ від 29 листопада 2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (надалі постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02 грудня 2022 року. Отже, до набрання чинності постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Варто зауважити, що відповідно до частини першої статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

При цьому, відповідно до частини другої статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 статті 1 Європейської соціальної хартії та статті 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області стосовно не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 01.07.1982 року до 05.01.1983 року у Ширяєвській станції по боротьбі з хворобами тварин до страхового стажу та заробітної плати за період роботи з 01.09.1996 року до 25.08.2014 року, отриману у ВАТ «Автодормехбаза» (м. москва, російська федерація), на підставі довідок № 01, № 02, № 03, № 04 від 22 серпня 2014 р. до розрахунку розміру пенсії, а тому вірним є висновок суду першрої інстанції щодо відновлення порушеного права позивача, шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.07.1982 року до 05.01.1983 року у Ширяєвській станції по боротьбі з хворобами тварин до страхового стажу та заробітну плату з 01.09.1996 року по 25.08.2014 року, отриману у ВАТ «Автодормехбаза» (м. москва, російська федерація), на підставі довідок № 01, № 02, № 03, № 04 від 22 серпня 2014 р. до розрахунку розміру пенсії та здійснити перерахунок пенсії, починаючи з 18 лютого 2022 року, а також провести відповідні виплати.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Так, в справі, яка розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні (перерахунку) пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити (перерахувати) пенсію.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15, а також у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а. Щодо ефективного способу захисту шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію з певної дати зроблено висновки Верховним Судом і у постановах від 29.04.2020 у справі №826/9781/18, від 25.06.2020 у справі №520/10521/19.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відмова у зарахуванні спірного періоду роботи позивача до страхового стажу позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській мотивована тим, що з 01.01.2023 Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі покликання безпідставними, оскільки припинення участі в цій Угоді, не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, так як такий стаж набутий до ухвалення такого рішення.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що частина 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 по справі №520/5423/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк