Справа № 160/826/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2024-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 160/826/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 в адміністративній справі №160/826/24 за позовом ОСОБА_1 до 20 регіонально військово-лікарської комісії, третя особа: Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до 20-ої регіональної військово-лікарської комісії (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

05 лютого 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність 20 регіональної військово-лікарської комісії (код в ) щодо нарахування та виплати додаткової винагороди за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) у період з 01 жовтня 2023 по 31 січня 2024 у розмірі 30 000 гривень на місяць в розрахунку пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань;

зобов`язати 20 регіональну військово-лікарську комісію (код в ) нарахувати та виплатити недоплачену додаткову винагороду за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) у період з 01 жовтня 2023 по 31 січня 2024 у розмірі 30 000 гривень на місяць, в розрахунку пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань.

Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність бездіяльності відповідача щодо виплати позивачу грошового забезпечення в повному обсязі. Так, позивач стверджує, що в спірний період йому мала бути нарахована та виплачена додаткова винагорода у розмірі 30000,00 грн згідно постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 року №168 (далі Постанова №168), чого відповідачем протиправно не зроблено.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить його скасувати та винести нове рішення, яким позовну заяву задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги, позивач посилається на те, що позивач, у період з з 01 жовтня 2023 по 31 січня 2024 року має право на отримання додаткової винагороди за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) у розмірі 30 000 гривень на місяць в розрахунку пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено.

Наказом відповідача від 21.03.2023 року №4 позивача призначено на посаду відповідального виконавця відділення експертизи комплектування відповідача, зараховано до списків особового складу відповідача.

Відповідно до довідки від 01.04.2023 року №41 відповідача позивач перебуває на військовій службі у відповідача на посаді відповідальний виконавець.

Згідно довідки про доходи позивача, складеної відповідачем за 2023 рік, позивач з квітня 2023 року по серпень 2023 року отримував грошове забезпечення в розмірі 52743,60 грн на місяць, у вересні 2023 року 69487,20 грн, а з жовтня 2023 року по 22753,60 грн. на місяць. Посада позивача відповідальний виконавець відділення. Ці зарахування підтверджуються і випискою по банківському рахунку позивача.

Відповідно до зведеної довідки про розмір нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення (далі Зведена довідка) в період з жовтня 2023 року по січень 2024 року позивачу нараховано грошове забезпечення, до складу якого не увійшла додаткова винагорода згідно Постанови №168. Також в наявності детальні відомості про складові грошового забезпечення позивача.

Відповідачем також надано витяги з наказів про преміювання військовослужбовців відповідача за період з жовтня 2023 року по січень 2024 року, згідно яких в т.ч. позивачу в ці місяці встановлювалася премія в розмірі 492% від посадового окладу.

Також відповідачем надано службовий документ функціональні обов`язки відповідального виконавця 20 регіональної військово-лікарської комісії, затверджені начальником відповідача 07.04.2023 року (далі Функціональні обов`язки).

Згідно цього документу відповідальний виконавець відповідає за:

1) постійне ведення діловодства відповідно до вимог керівних документів, в т.ч. ведення електронного документообігу;

2) своєчасне підшивання та зберігання у відповідних справах, відповідно до номенклатури, документів, відпрацьованих комісією.

Також згідно Функціональних обов`язків на відповідального виконавця покладається:

- контролювати виконання встановлених правил роботи з документами у комісії;

- доповідати начальнику комісії про стан роботи з документами;

- вживати заходів і постійно здійнсювати контролюь щодо скорочення зайвої інформації стосовно документообігу;

- підтримувати у справному стані технічні засоби друку, своєчасно вживати заходи щодо їх обслуговування та ремонту;

- брати участь у розробці документів як технічний виконавець в обсязі, вказаному начальником комісії;

- своєчасно доводити до виконавців відвіодвіні документи з резолюцією начальника;

- вести облік та інвентаризацію медичної літератури, яка поступає в комісію;

- у випадках, які не передбаченні положенням, керуватися вказівками начальника комісії.

Разом з цим, згідно Функціональних обов`язків відповідальний виконавець має право:

1) вносити пропозиції начальнику комісії щодо поліпшення роботи комісії в межах своєї компетенції;

2) брати участь у нарадах, на яких обговорюються питання службової діяльності відповідального виконавця.

Також відповідачем надано службовий документ положення про 20 Регіональну військово-лікарську комісію, затверджене наказом начальника комісії голови військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 15.07.2023 року №80.

Також третьою особою надано розрахунково-платіжні відомості та списки перерахування в банк, якими підтверджується нарахування та виплата в т.ч. позивачу грошового забезпечення в спірний період.

Вважаючи невиплату додаткової винагороди згідно Постанови №168 протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Вказане кореспондується також з положеннями частини першої статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).

Згідно ч. 1 ст. 1 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» віл 20.12.1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Частиною другою ст. 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять, зокрема, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія).

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Постанова №168 прийнята на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», статті 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Абзацем 4 п. 1-1 Постанови №168 встановлено, що військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (далі Порядок №260).

Згідно п. 2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах: 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань): у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України.

Як згідно Постанови №168, так і згідно Порядку №260 додаткова винагорода виплачується військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань). В юридичній ситуації позивача він також посилався на Бланкетні положення законодавства перелік завдань, затверджений Міністром оборони України, згідно якого військовослужбовці у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави можуть отримувати спірну додаткову винагороду. Водночас, ця умова є додатковою, а не альтернативною стосовно виконання бойових (спеціальних) завдань.

Отже, право на отримання додаткової винагороди в юридичній ситуації, про існування якої щодо себе стверджував позивач, наявне у разі існування одночасно двох обставин:

1) особа є військовослужбовцем, який виконує бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) абз. 16 п. 2 розділу XXXIV Порядку №260;

2) особа при цьому перебуває у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України абзац 22 п. 2 розділу XXXIV Порядку №260.

При цьому первинним та визначальним є саме відповідність особи обставині, а саме: особа є військовослужбовцем, який виконує бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) абз. 16 п. 2 розділу XXXIV Порядку №260.

В свою чергу підтвердження цієї обставини здійснюється у визначений законодавством спосіб згідно п. 4 розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

1) бойовий наказ (бойове розпорядження);

2) журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

3) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Вказані документи, згідно їх функціонального призначення, повинні мати індивідуальний характер щодо юридичної ситуації конкретної особи, тобто стосуватися не обставин діяльності військової частини (установи, організації) (наприклад, їх функціонування як таких, визначення їх завдань), а саме конкретної особи (містити відомості про її залучення/участь у бойових (спеціальних) завданнях.

Позивач стверджував, що особовий склад відповідача продовжує виконувати бойові (спеціальні) завдання розгорнутого пункту управління Медичних сил Збройних Сил України згідно журналу ведення оперативної обстановки. Відповідач цю обставину не заперечив, а тому вона визнається судом встановленою згідно ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Однак, в цій справі встановленню підлягає участь саме позивача у відповідних завданнях. Сам позивач не стверджував, що такі завдання ним виконувались, на підтвердження виконання саме ним (не відповідачем як органом, а позивачем як окремим суб`єктом) відповідних завдань позивачем жодного доказу не надано, в ході судового розгляду та витребування доказів судом встановлено відсутність таких доказів щодо позивача як таких. В свою чергу доводи позивача зводилися до загального ствердження про залучення як такого до виконання відповідних завдань і отримання позивачем додаткової винагороди раніше.

Суд першої інстанції зазначав, що в законодавстві, яке регулює спірні правовідносини, відсутні нормативні положення, згідно яких виплата додаткової винагороди пов`язана з самим фактом її виплати раніше. В свою чергу таке законодавство явно та однозначно пов`язує нарахування та виплату такої винагороди (в аспекті юридичної ситуації позивача) передусім з виконанням бойових (спеціальних) завдань самим позивачем.

Про виконання самим позивачем таких завдань не зазначав сам позивач, не надані ним і відповідні докази, в свою чергу в ході судового розгляду судом встановлено відсутність таких доказів.

Тоді як, з аналізу функціональних обов`язків, відповідно до яких позивач проходить військову службу, позивач в цілому не може виконувати бойових (спеціальних) завдань, з якими законодавством пов`язано виплату додаткової винагороди згідно Постанови №168. Так, посадові обов`язки позивача не стосуються сутнісного здійснення відповідачем своїх повноважень (тобто, проведення медичних оглядів), натомість зводяться до організаційно-технічного забезпечення існування відповідача як організації, без взаємозалежності саме з функціональним призначенням відповідача. Іншими словами, позивач сприяє діяльності відповідача як органу в цілому, однак не причетний до здійснення відповідачем його функціонального призначення (проведення медичних оглядів).

В порядку ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судом враховується правозастосування, здійснене Касаційним адміністративним судом у постанові від 18.10.2023 року у справі №420/16628/22, оскільки в цій справі Верховний Суд відхилив формалістичний підхід до права на отримання додаткової винагороди згідно Постанови №168 та наголосив на первинності саме виконуваного особою функціоналу для цілей визначення права на додаткову винагороду, передбачену Постановою №168.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04) згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 в адміністративній справі №160/826/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 16 вересня 2024 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2024 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров