Справа № 120/18103/23
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2024 року №120/18103/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоноженко М.А., розглянувши у приміщені суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту () щодо не проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з військової служби, що полягає у невиплаті грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як матері, яка має двох дітей віком до 15 років, за період з 2014 року по 2020 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04 травня 2022 року;.

- зобов?язати Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як матері, яка має двох дітей віком до 15 років, за період з 2014 року по 2020 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04 травня 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при звільненні позивача з військової служби відповідач не виплатив їй грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як матері, яка має двох дітей віком до 15 років, за період з 2014 року по 2020 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04 травня 2022 року. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки (як одинокій матері) за період з 2014 року по 2020 рік при звільненні протиправною та такою, що порушує її законні права та інтереси.

Вінницьким окружним адміністративним судом 08.12.2023 (суддя Воробйова І.А.) відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Відповідач позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити повністю, надав письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що станом на 2020 рік одному із синів позивача вже виповнилось у 2019 рокі 15 років, тому період, за який можлива виплата позивачу компенсація за невикористані дні додаткової відпустки є з 2014 по 2019. Також вказано, що під час дії особливого періоду (з 17.03.2014 р.) додаткова оплачувана відпустка особі, яка має двох дітей до 15 років, не надається. Позивачем до позову не надано доказів того, що іншому з батьків не надавалась така відпустка, або не виплачувалась компенсація за неї, крім того, до відповідача із відповідним рапортом про виплату такої компенсації вона не зверталась.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.01.2024 (суддя Воробйова І.А.) задоволено заяву відповідача про передачу справи за підсудністю, адміністративну справу №120/18103/23 передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду, справу №120/18103/23 передано до розгляду судді Білоноженко М.А., тому ухвалою судді від 15.05.2024 прийнято справу до свого провадження.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу на посаді заступника начальника відділу фінансування та бухгалтерського обліку управління фінансово-економічної діяльності Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту.

04.05.2022 була звільнена з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій) від 04.05.2022 №105 на підставі наказу голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 28.04.2022 т№38 за підпунктом «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

12.10.2023 позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату їй грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як матері, яка має двох дітей віком до 15 років, за період з 2014 року по 2020 рік включно.

Відповідач листом від 19.10.2023 №518/ВихЗВГ/1387 повідомив позивача, що при звільненні з військової служби вона не подавала відповідного рапорту про виплату вищезазначеної компенсації. Також рекомендовано позивачу врахувати, що виплата компенсації слід здійснювати на підставі відповідних рішень суду після набрання ними законної сили.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати на день виключення із списків військової частини грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як матері дітей до 15 років за час проходження військової служби, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачено такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);

3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);

3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);

4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);

5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть встановлюватись інші види відпусток.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відпуски» одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Згідно з п. 8 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011 передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до п. 17 та 18 ст. 10-1 Закону № 2011 в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Пунктом 19 ст. 10-1 Закону № 2011 визначено, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Отже, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі, додаткової соціальної відпуски.

Разом з цим, вищевказаним Законом не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набула за період проходження нею військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Крім цього, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 р. у зразковій справі № Пз/9901/4/19 (620/4218/18).

Отже, в силу вимог чинного законодавства, яким врегульовано дію особливого періоду, надання додаткової відпустки військовослужбовцям у цей період призупиняється, що, в свою чергу, не може позбавляти особу права на отримання грошової компенсації за невикористання днів такої відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, при звільненні зі служби.

Із матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю двох дітей - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак за період проходження служби у відповідача вона не використала додаткову оплачувану відпустку, передбачену ст. 19 Закону України «Про відпустки», як військовослужбовцю-жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років.

Таким чином, оскільки на час прийняття наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з нею усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як матері двох дітей віком до 15 років відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» за період служби, а тому така підлягає грошовій компенсації.

Однак, враховуючи, що син позивача ОСОБА_2 досягнув 15 років 28.06.2019, тому така компенсація повинна бути виплачена позивачу саме за період з 2014 по 2019 роки, як наслідок, позов у цій частині позовних вимог підлягає до часткового задоволення.

Крім того, відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Як вбачається зі змісту абз. 3 п. 14 статті 10-1 Закону №2011-XII, у разі невикористання військовослужбовцями до часу звільнення щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Таким чином, вказана норма передбачає не право роботодавця нарахувати або не нарахувати компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, а його обов`язок нарахувати і виплатити їх, а тому на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу військової частини відповідачем протиправно не було проведено повного розрахунку в частині виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як матері, яка має двох дітей віком до 15 років, за період з 2014 року по 2019 рік.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги суд вважає частково обґрунтованими, в зв`язку із чим адміністративний позов належить задовольнити частково.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 - 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту щодо не проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби, що полягає у невиплаті грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як матері, яка має двох дітей віком до 15 років, за період з 2014 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04 травня 2022 року.

Зобов`язати Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як матері, яка має двох дітей віком до 15 років, за період з 2014 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04 травня 2022 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту (ідентифікаційний код: 33145904, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, 5).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Білоноженко М.А.