Справа № 360/1005/24
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2024-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

30 вересня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1005/24

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 02 вересня 2024 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач, ГУПФУ в Луганській області) з такими вимогами:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 08.03.2024 № 83 щодо відмови позивачу у зарахуванні стажу по записам у трудовій книжці та призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу;

2) зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи позивача з 02.11.1994 по 31.07.1995, згідно із записами у трудовій книжці від 27.07.1982 НОМЕР_1 ;

3) зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу час здійснення підприємницької діяльності позивача: з 30.03.2000 по 31.03.2008, з 02.06.2009 по 30.09.2013, з 23.10.2013 по 27.10.2013, з 12.11.2013 по 23.04.2014;

4) зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, з урахуванням рішення суду.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивачка 29.02.2024 звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою для призначення пенсії за віком.

За результатами розгляду заяви позивачка 15.03.2024 отримала повідомлення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 15.03.2024 № 0400-010207-8/52122 разом з рішенням ГУ ПФУ в Луганській області про відмову в призначенні пенсії від 08.03.2024 № 83.

З даного листа позивач дізналася, що страховий стаж складає 20 років 3 місяці 17 днів (зараховано по 07.04.2022). До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 02.11.1994 по 31.07.1995, з 30.03.2000 по 31.03.2008, з 02.06.2009 по 30.09.2013, з 23.10.2013 по 27.10.2013, з 12.11.2013 по 23.04.2014.

Позивачка не згодна з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії, оскільки в трудовій книжці від 27.07.1982 НОМЕР_1 всі записи не містять виправлень, підчисток, завірені печаткою, яка має чіткий овал, записи робились при прийомі на роботу та звільненні, оформлені належним чином, є підпис, ім`я та прізвище начальника відділу кадрів.

Недотримання правил ведення трудової книжки роботодавцем може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже й не може впливати на його особисті права.

Щодо не зарахування періоду ведення підприємницької діяльності позивачка зазначає, що законодавцем визначено зарахування, як до трудового, так і до страхового стажу фізичних осіб-підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Під час провадження підприємницької діяльності, позивачка сплачувала єдиний податок та подавала звіти до податкової інспекції. Позивач не мала законодавчо визначеного обов`язку звітувати перед органами Пенсійного фонду як платник єдиного податку.

В реєстр застрахованих осіб з 01 липня 2000 року в обов`язковому порядку вносилась інформація про застрахованих осіб, до 01 липня 2000 року облік підприємців, які сплачували єдиний податок, фіксований розмір прибуткового податку з громадян здійснювався податковим органом. Відсутність у податкового органу інформації про сплату єдиного податку, фіксованого розміру прибуткового податку з громадян не може ставитись у залежність від наявності чи відсутності права позивача на призначення, нарахування, отримання належної їй пенсії. Неврегульованість на законодавчому рівні порядку врахування доходів приватних підприємців для обчислення пенсії, отриманих до запровадження персоніфікованому обліку, не може бути підставою для порушення права позивачки на отримання пенсії.

Позивачка вважає, що неналежне формування та ведення реєстру персоніфікованого обліку, не може бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Ухвалою від 03 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву; витребувано докази, яких не вистачає для розгляду справи.

Від ГУПФУ в Луганській області 18 вересня 2024 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

ОСОБА_1 29.02.2024 звернулася із заявою про призначення пенсії за віком до органів Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. До заяви від 29.02.2024 ОСОБА_1 долучила трудову книжку від 27.07.1982 серії НОМЕР_2 . Інших документів для обчислення страхового стажу заявницею не надано.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - ГУПФУ в Луганській області, який був уповноважений розглянути подану позивачем заяву.

За результатом розгляду заяви від 29.02.2024 та доданих до неї документів ГУПФУ в Луганській області винесено рішення від 08.03.2024 № 83 про відмову в призначенні пенсії за віком за нормами статті 26 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. За розрахунком управління страховий стаж позивачки становить 20 років 3 місяці 17 днів (зараховано по 07.04.2022).

До страхового стажу не зараховані період роботи позивачки з 02.11.1994 по 31.07.1995 в АТЗТ «Дніпропетровська кондитерська фабрика» та періоди ведення підприємницької діяльності з 30.03.2000 по 31.03.2008, з 02.06.2009 по 30.09.2013, з 23.10.2013 по 27.10.2013, з 12.11.2013 по 23.04.2014.

Так, за записами трудової книжки від 27.07.1982 серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 : з 02.11.1994 прийнято до орендного підприємства Дніпропетровська кондитерська фабрика (відповідно до наказу від 04.10.1994 № 106 на базі орендного підприємства Дніпропетровська кондитерська фабрика утворено АТЗТ «Дніпропетровська кондитерська фабрика»); з 31.07.1995 звільнено за власним бажанням. Запис про звільнення засвідчено печаткою ЗАТ Кондитерська фабрика А.В.К. м. Дніпропетровська.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції № 162 період роботи заявниці з 02.11.1994 по 31.07.1995 АТЗТ «Дніпропетровська кондитерська фабрика» потребує уточнення, оскільки за записами трудової книжки від 27.07.1982 серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 02.11.1994 прийнято в орендне підприємство Дніпропетровська кондитерська фабрика, а запис про звільнення засвідчено печаткою ЗАТ «Кондитерська фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ». Разом з цим, відповідно до наказу від 04.10.1994 № 106 на базі орендного підприємства Дніпропетровська кондитерська фабрика утворено АТЗТ «Дніпропетровська кондитерська фабрика», тобто на дату прийняття ОСОБА_1 на роботу орендного підприємства Дніпропетровська кондитерська фабрика не існувало.

За розглядом електронної пенсійної справи встановлено, що згідно з Витягом з ЄРС для ФОП ОСОБА_1 перебувала на обліку як фізична особапідприємець з 30.03.2000 по 23.10.2014.

До заяви від 29.02.2024 ОСОБА_1 не долучено документів підтверджуючих ведення підприємницької діяльності, передбачених: пунктом 3.1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV; абзацом четвертим підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1; пунктом 4 Порядку № 637.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) звернулася до ГУПФУ в Дніпропетровській області із заявою від 29.02.2024 про призначення пенсії за віком.

Згідно із розпискою-повідомленням позивачкою разом із заявою про призначення пенсії за віком надано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номера НОМЕР_3 ; паспорт серії НОМЕР_4 ; анкету опитування; інший документ (згода); інший документ (розписка); пам`ятку пенсіонера; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 ; трудову книжку серії НОМЕР_1 .

За принципом екстериторіальності заяву позивачки про призначення пенсії розглянуто ГУПФУ в Луганській області та прийнято рішення від 08 березня 2024 року № 83 про відмову в призначенні пенсії, мотивоване відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік.

У рішенні вказано, що вік заявниці 60 років 01 місяць 07 днів; за наданими документами страховий стаж складає 20 років 03 місяці 17 днів (зараховано по 07.04.2022).

До страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 02.11.1994 по 31.07.1995 в АТЗТ «Дніпропетровська кондитерська фабрика» за даними трудової книжки від 27.07.1982 серії НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення завірено печаткою ЗАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К. м. Дніпропетровськ» (потребує уточнення довідкою про період роботи та перейменування підприємства);

- період ведення підприємницької діяльності з 30.03.2000 по 31.03.2008, з 02.06.2009 по 30.09.2013, з 23.10.2013 по 27.10.2013, з 12.11.2013 по 23.04.2014, оскільки відсутня інформація про надання звітності до Пенсійного фонду та сплату страхових внесків за даними Реєстру.

Згідно з розрахунком страхового стажу форми РС-право за заявою від 29.02.2024 до страхового стажу позивачки зараховано такі періоди: з 01.09.1980 по 15.07.1982 навчання у вищих/середніх НЗ (1 рік 10 місяців 15 днів), з 27.07.1982 по 22.08.1983 (1 рік 0 місяців 26 днів), з 28.03.1984 по 18.04.1988 (4 роки 0 місяців 21 день), з 13.03.1990 по 17.10.1994 (4 роки 7 місяців 5 днів), з 01.04.2008 по 01.06.2009 (1 рік 2 місяці 15 днів), з 01.10.2013 по 22.10.2013 (0 років 1 місяць 0 днів), з 28.10.2013 по 11.11.2013 (0 років 1 місяць 10 днів), з 24.04.2014 по 07.10.2015 (1 рік 6 місяців 2 дні), з 29.02.2016 по 24.11.2016 безробіття (0 років 8 місяців 25 днів), з 01.02.2017 по 28.05.2018 (1 рік 4 місяці 0 днів), з 02.10.2018 по 31.03.2020 (1 рік 6 місяців 0 днів), з 01.05.2020 по 30.11.2020 (0 років 7 місяців 0 днів), з 01.01.2021 по 31.05.2021 (0 років 5 місяців 0 днів), з 12.07.2021 по 07.04.2022 безробіття (0 років 8 місяців 27 днів), всього 20 років 3 місяці 17 днів.

Дослідженням трудової книжки від 27.07.1982 серії НОМЕР_1 встановлено наявність у ній таких записів про спірний період роботи позивачки:

Орендне підприємство «Дніпропетровська кондитерська фабрика»

запис № 12 від 02.11.1994 прийнята комірником в кафе «Мальва» (наказ від 01.11.1994 № 490к);

запис № 13 на базі орендного підприємства «Дніпропетровська кондитерська фабрика» утворено АТЗТ «Дніпропетровська кондитерська фабрика» (наказ від 04.10.1994 № 106);

запис № 14 від 31.07.1995 звільнена за власним бажанням (наказ від 31.07.1995 № 295а).

Записи про вказаний період роботи позивачки засвідчені підписом уповноваженої особи ЗАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К. м. Дніпропетровськ» та скріплені печаткою цього підприємства.

Дослідженням витягу з ЄРС для ФОП станом на 29.02.2024 встановлено, що ОСОБА_1 в період з 30.03.2000 по 23.10.2014 була зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Дослідженням індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (довідка форми ОК-5) станом на 29.02.2024 встановлено, що в Реєстрі відсутні відомості про сплату страхових внесків за застраховану особу ОСОБА_1 за період її підприємницької діяльності з 30.03.2000 по 31.03.2008, з 02.06.2009 по 30.09.2013, з 23.10.2013 по 27.10.2013, з 12.11.2013 по 23.04.2014.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV, тут і надалі положення нормативно-правових актів наведені в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із пунктом 2 статті 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 5 статті 14 Закону № 1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є застраховані особи, зазначені у пунктах 2, 3 і 13 статті 11 та частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 20 Закону № 1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (частина друга статті 20 Закону № 1058-ІV).

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 20 Закону № 1058-ІV обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 20 Закону № 1058-ІV страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина десята статті 20 Закону № 1058-ІV).

Згідно з абзацом першим частини дванадцятої статті 20 Закону № 1058-ІV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Абзацом першим частини першої статті 21 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року (абзаци другий, дев`ятий частини першої статті 26 Закону № 1058-IV).

Згідно із частиною четвертою статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3-1 «Прикінцевих положень» Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з пунктами «а» та «б» статті 3 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом:

особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, гіг-спеціалісти, які залучені резидентами Дія Сіті за гіг-контрактами відповідно до Закону України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні», - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України;

особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З 17 серпня 1993 року порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначає Інструкція, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 Інструкції № 58 визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства (пункт 1.5 Інструкції № 58).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Згідно з абзацами першим та третім пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до абзацу першого пункту 2.14 Інструкції № 58 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Згідно із пунктом 2.15 Інструкції № 58, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Пунктом 4.1 Інструкції № 58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Абзацами першим та другим пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Абзацами другим, третім пункту 4 Порядку № 637 визначено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Згідно із абзацами першим, другим пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (пункт 1.7 розділу І Порядку № 22-1).

Відповідно до абзаців першого, другого, четвертого пункту 1.8 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Згідно з пунктом 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до абзацу чотирнадцятого пункту 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно із абзацами другим, третім, четвертим пункту 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Згідно з пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Відповідно до абзацу першого пункту 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

З вищеописаних матеріалів справи судом встановлено, що позивачка звернулася до ГУПФУ в Дніпропетровській області із заявою від 29.02.2024 про призначення пенсії за віком.

Для розгляду заяви позивачки відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності визначено ГУПФУ в Луганській області, рішенням якого від 08 березня 2024 року від 08 березня 2024 року № 83 відмовлено позивачці в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу.

З вищенаведених правових норм слідує, що позивачка має право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV за умови досягнення 60 років та за наявності страхового стажу не менше 31 року.

За даними паспорта громадянина України позивачка досягла 60-річного віку, на день звернення із заявою про призначення пенсії її вік становив 60 років 01 місяць 07 днів. Тобто позивачка досягла віку, необхідного для призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV.

Що стосується наявності у позивачки необхідного для призначення пенсії за віком страхового стажу, суд зазначає таке.

За розрахунком стажу для визначення права позивачки на призначення пенсії за віком, здійсненим відповідачем, її страховий стаж складає 20 років 03 місяці 17 днів.

При цьому, як слідує з рішення ГУПФУ в Луганській області від 08 березня 2024 року № 83, до страхового стажу позивачки не зараховані: робота з 02.11.1994 по 31.07.1995 в АТЗТ «Дніпропетровська кондитерська фабрика»; ведення підприємницької діяльності з 30.03.2000 по 31.03.2008, з 02.06.2009 по 30.09.2013, з 23.10.2013 по 27.10.2013, з 12.11.2013 по 23.04.2014.

Щодо наведених ГУПФУ в Луганській області у рішенні від 08 березня 2024 року № 83 мотивів незарахування до страхового стажу позивачки періоду її роботи з 02.11.1994 по 31.07.1995 в АТЗТ «Дніпропетровська кондитерська фабрика», суд зазначає таке.

Відповідачем у рішенні зазначено, що цей період роботи позивачки не підлягає зарахуванню до її страхового стажу, оскільки запис про звільнення завірено печаткою ЗАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К. м. Дніпропетровськ».

З вище вказаних правових норм слідує, що страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01 січня 2004 року) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01 січня 2004 року) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

При цьому, значення трудової книжки, як основного документа, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній.

Дослідженням трудової книжки позивачки від 27.07.1982 серії НОМЕР_1 встановлено, що у ній наявні записи про прийом позивачки на роботу в Орендне підприємство «Дніпропетровська кондитерська фабрика» з 02.11.1994 комірником в кафе «Мальва» (наказ від 01.11.1994 № 490к); про утворення на базі Орендного підприємства «Дніпропетровська кондитерська фабрика» АТЗТ «Дніпропетровська кондитерська фабрика» (наказ від 04.10.1994 № 106); про звільнення позивача з 31.07.1995 (наказ від 31.07.1995 № 295а) (записи №№ 12-14). Записи про вказаний період роботи позивачки засвідчені підписом уповноваженої особи ЗАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К. м. Дніпропетровськ» та скріплені печаткою цього підприємства.

Проте в порушення вимог пункту 2.15 Інструкції № 58 в трудовій книжці позивачки відсутній запис про перейменування (перетворення) АТЗТ «Дніпропетровська кондитерська фабрика» у ЗАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К. м. Дніпропетровськ».

Однак, суд враховує, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Тому неправильне оформлення трудової книжки, неповнота та відсутність деяких записів у ній, не може ставитись в провину власнику трудової книжки. Окремі недоліки та неточності, наявні в трудовій книжці позивачки, не залежали та не залежать від її волевиявлення.

Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2018 року в справі № 677/277/17 висловлено правову позицію, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Суд також ураховує, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року в справі № 754/14898/15-а.

У свою чергу, записи про роботу позивачки в АТЗТ «Дніпропетровська кондитерська фабрика» містять інформацію про факт її роботи, період зайнятості, посаду.

Достовірність таких записів підтверджена підписом уповноваженої особи, якою їх внесено, скріпленим печаткою підприємства.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що ГУПФУ в Луганській області безпідставно не враховано трудову книжку від 27.07.1982 серії НОМЕР_1 за документ, що підтверджує роботу позивачки з 02.11.1994 по 31.07.1995 в АТЗТ «Дніпропетровська кондитерська фабрика», та не зараховано вказаний період до її страхового стажу.

Відповідно позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується мотивів незарахування відповідачем до страхового стажу періодів підприємницької діяльності позивачки з 30.03.2000 по 31.03.2008, з 02.06.2009 по 30.09.2013, з 23.10.2013 по 27.10.2013, з 12.11.2013 по 23.04.2014 (у зв`язку з відсутністю інформації про надання звітності до Пенсійного фонду та сплату страхових внесків за даними Реєстру), то суд зазначає таке.

З вищенаведених положень Закону № 1788-XII та Закону № 1058-IV слідує, що зарахування підприємницької діяльності до страхового стажу особи здійснюється за умови сплати нею страхових внесків.

Законодавець передбачив зарахування як до трудового, так і до страхового стажу фізичних осіб-підприємців періоди ведення ними підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування по 31 грудня 2017 року, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

При цьому Порядком № 637 та Порядком № 22-1 визначено, що за документ, який підтверджує ведення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку, приймаються: до 01 січня 2004 року свідоцтво про сплату єдиного податку або спеціальний торговий патент, або патент про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідка про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування; після 01 січня 2004 року індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК-5).

Здійснення позивачкою підприємницької діяльності в періоді з 30 березня 2000 року по 23 жовтня 2014 року підтверджено витягом з ЄРС для ФОП станом на 29.02.2024.

Проте вказаний витяг не містить інформації, що позивачка у спірному періоді перебувала на спрощеній системі оподаткування та сплачувала за себе страхові внески у складі єдиного (фіксованого) податку.

Дослідженням індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (довідка форми ОК-5) встановлено, що в Реєстрі відсутні відомості про сплату позивачкою за себе страхових внесків у спірному періоді.

При цьому, позивачкою разом із заявою про призначення пенсії та до суду не надано визначених законодавством торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку або довідки про сплату страхових внесків, а також доказів сплати нею страхових внесків у вказаних періодах (платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ тощо).

За відсутності будь-яких доказів ведення позивачкою підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку, та сплати нею страхових внесків у складі єдиного (фіксованого) податку, її твердження про порушення органами Пенсійного фонду України порядку формування та ведення реєстру застрахованих осіб, а також відсутність законодавчо визначеного обов`язку звітувати перед органами Пенсійного фонду України, є безпідставними.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно не зараховано до страхового стажу позивачки на підставі наданих нею документів періоди підприємницької діяльності з 30.03.2000 по 31.03.2008, з 02.06.2009 по 30.09.2013, з 23.10.2013 по 27.10.2013, з 12.11.2013 по 23.04.2014, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи все вище викладене, зважаючи, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивачки період її роботи з 02.11.1994 по 31.07.1995 в АТЗТ «Дніпропетровська кондитерська фабрика», суд дійшов висновку, що рішення ГУПФУ в Луганській області від 08 березня 2024 року № 83 не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Зважаючи, що судом не встановлено достатність наявного у позивачки страхового стажу (підтвердженого відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення та з урахуванням спірного періоду роботи, який відповідачем безпідставно не зарахований до її страхового стажу) для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, як наслідок скасування рішення від 08 березня 2024 року № 83 про відмову в призначенні пенсії, керуючись повноваженнями, визначеними частинами другою та четвертою статті 245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУПФУ в Луганській області повторно розглянути заяву позивачки від 29.02.2024 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до її страхового стажу періоду роботи з 02.11.1994 по 31.07.1995.

Саме такий спосіб захисту порушених прав позивача, на думку суду, є належним та ефективним.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, за встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, третьої, восьмої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачкою при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн (як за одну вимогу немайнового характеру), що підтверджено платіжною інструкцією на переказ готівки від 30 серпня 2024 року № 0151.

З огляду на те, що спір виник внаслідок протиправних дій ГУПФУ в Луганській області та позов підлягає задоволенню в основній вимозі, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в Луганській області.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 08 березня 2024 року № 83 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 лютого 2024 року про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 02.11.1994 по 31.07.1995.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 11 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова