Справа № 520/12678/2020
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Кулик С.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Крета О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення збитків, -

встановив:

ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) збитки у розмірі 33479,82 грн.

Ухвалою від 17.03.2021 Харківський окружний адміністративний суд адміністративну справу №520/12678/2020 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення збитків передав до Львівського окружного адміністративного суду за підсудністю.

Згідно з протоколом розподілу судової справи між суддями від 27.04.2021, для розгляду цієї справи визначено суддю Мричко Н.І.

Ухвалою 29.04.2021 суддя відкрила провадження у справі та призначила справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 03.06.2021 повернуто без розгляду заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 10.09.2021 суд задовольнив клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 30.06.2022 суд зупинив провадження у справі.

Ухвалою від 26.06.2024 суд поновив провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з висновком службового розслідування відповідачем допущено втрату (нестачу) військового майна, а саме одного службового модуля. Допущенння відповідачем втрати військового майна встановлено рішенням суду у справі №815/7396/16. Вказує, що військовослужбовці за шкоду завдану державі несуть матеріальну відповідальність. Враховуючи, що відповідачем у добровільному порядку не відшкодовано матеріальну шкоду, позивач з метою її стягнення звернувся до суду з цим позовом.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Вказав, що притягнення відповідача до матеріальної відповідальності є необґрунтованим. Окрім того, заперечує допущення ним втрату військового майна.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що Верховним Судом та судом першої інстанції досліджено і підтверджено правомірність та обґрунтованість притягнення відповідача до матеріальної відповідальності.

У судове засідання позивача явку представника не забезпечив повторно, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні відповідач та представник відповідача проти позовних вимог заперечили. Вказали, що в матеріалх справи відсутні докази того, що відповідач був матеріально-відповідальною особою за військове майно, яке було втрачено. Просили суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення відповідача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Згідно з наказом № 245- ос, у період з 02.04.2015 ОСОБА_1 обіймав посаду офіцера сектора логістики ОВВ «Краматорськ» СхРУ ДПС України.

Наказом по СхРУ від 24.09.2015 № 621-ос відповідач переведений на посаду начальника відділення ракетного та артилерійського забезпечення Краматорського ПЗ.

Відповідно до висновку службового розслідування за фактом нестачі службового модуля, затвердженого 12.10.2016 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено порушення ОСОБА_1 в період виконання обо`язків офіцера сектору логістики оперативно-військового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 22 Положення про військове (корабельне) господарство прикордонних військ України, затвердженого наказом Держкомкордону України від 06.08.1998 № 328, пункту 20.1 Кодексу поведінки працівників, до функціональних обов`язків яких належить здійснення управління кордонами, затвердженого спільним наказом МВС, МЗС. МФУ, АДПСУ, ГУДСУ від 05.07.2011 № 330/151/809/434/146, пункту 1 Контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України.

Висновком службового розслідування запропоновано притягути майора ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі 62708,00 грн відповідно до вимог пункту 29 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 708-АГ від 17.11.2016 майора прикордонної служби ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності та стягнуто з нього вартість службового модуля.

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) за даними бухгалтерського обліку ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 62709,00 грн, протягом 2016-2019 років відшкодовано кошти в сумі 29228,18 грн, залишок заборгованості складає 33479,82 грн.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) збитки у розмірі 33479,82 грн.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон №2232-XII). Цей Закон також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно частини четвертою статті другої Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XІV (далі Статут).

Відповідно до частини другої та четвертої вступу Статуту визначено, що Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі військові частини).

Дія Статуту поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та на інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Статтею 4 Статуту визначено, що повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з статтею 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно з статтями 26, 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначає Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Розділу І Положення №243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Згідно пункту 3 Розділу І Положення №243/95-ВР що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду (пункт 4 Розділу І Положення №243/95-ВР).

Згідно з пунктом 8 Розділу І Положення №243/95-ВР залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Пунктом 13 Розділу ІІІ Положення №243/95-ВР встановлено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Відповідно до пункту 17 Розділу ІV Положення №243/95-ВР у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

Пунктом 18 Розділу IV Положення №243/95-ВР визначено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (пункт 19 Розділу IV Положення №243/95-ВР).

Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини (пункт 22 Розділу IV Положення №243/95-ВР).

Відповідно до пункту 23 Розділу IV Положення №243/95-ВР командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Суд вказує, що істотними підставами притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків є: заподіяння прямої дійсної шкоди, протиправної їх поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди, вини у заподіянні шкоди, при цьому наявність наведених обставин встановлюється шляхом проведення розслідування.

Як видно з матеріалів справи, під час проведення службового розслідування встановлено порушення ОСОБА_1 в період виконання обо`язків офіцера сектору логістики оперативно-військового відділу (з місцем дислокації н.п. м. Краматорськ) ІНФОРМАЦІЯ_3 статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 22 Положення про військове (корабельне) господарство прикордонних військ України, затвердженого наказом Держкомкордону України від 06.08.1998 № 328, пункту 20.1 Кодексу поведінки працівників, до функціональних обов`язків яких належить здійснення управління кордонами, затвердженого спільним наказом МВС, МЗС. МФУ, АДПСУ, ГУДСУ від 05.07.2011 № 330/151/809/434/146, пункту 1 Контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України.

За наслідками проведеного службового розслідування, запропоновано відповідно до вимог пункту 29 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР притягути майора ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі 62708,00 грн.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 708-АГ від 17.11.2016 "Про відшкодування матеріальних збитків", майора прикордонної служби ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності та стягнуто з нього вартість службового модуля.

Не погоджуючись з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 708-АГ від 17.11.2016 "Про відшкодування матеріальних збитків", ОСОБА_1 оскаржив такий у судовому порядку.

Згідно з постановою Донецького окружного адміністративного суду від 15.03.2017 у справі №815/7396/16 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ), державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_5 (в/ч НОМЕР_2 ) про скасування наказу відмовлено. Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, Донецький окружний адміністративний суд виходив з того, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 в обґрунтування позову, не знайшли доказового підтвердження, разом з цим суд наголосив на обов`язку позивача, як особи відповідальної за майно, дотримуватися вимог статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 22 Положення про військове (корабельне) господарство прикордонних військ України, затвердженого наказом Держкомкордону України від 06 серпня 1998 року № 328, пункту 20.1 Кодексу поведінки працівників, до функціональних обов`язків яких належить здійснення управління кордонами, затвердженого спільним наказом МВС, МЗС. МФУ, АДПСУ, ГУДСУ від 05 липня 2011 року № 330/151/809/434/146, пункту 1 Контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України. Разом з цим, ОСОБА_1 цього обов`язку не дотримано, що і спричинило втрату службового модуля. Також суд зазначив, що службове розслідування за фактом нестачі службового модуля, затверджене 12.10.2016, проведене на законних підставах та містить правомірний висновок.

Постановою Донецького апеляційного адміністартивного суду в 25.04.2017 у справі №815/7396/16 постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15.03.2017 у справі № 815/7396/16 скасовано. Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_5 (в/ч НОМЕР_2 ) про скасування наказу задоволено повністю. Скасовано накази начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 708-АГ від 17.11.2016 «Про відшкодування матеріальних збитків» та № 149-АГ від 13.03.2017 «Про внесення змін до наказу № 708 від 17.11.2016 року «Про відшкодування матеріальних збитків».

Згідно з постановою Верховного Суду від 23.07.2020 у справі № 815/7396/16 постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017 в цій справі скасовано. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15.03.2017 залишено в силі. У своєму рішенні Верховний Суд констатував, що в спірних правовідносинах має місце випадок, коли військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, а саме: дії (бездіяльність), що мають ознаки злочину (пп. 14 пункту 13 Положення № 243).

Отже, обставина що ОСОБА_1 в період виконання ним обов`язків офіцера сектору логістики оперативно-військового відділу не забезпечив (не здійснив) відповідних обліків військового майна, яке він прийняв під час вступу до посади офіцера сектору логістики оперативно-військового відділу (за місцем дислокації АДРЕСА_1 ), належний контроль за отриманим, ввіреним йому військовим майном, не здійснив, що і спричинило втрату службового модуля, є преюдиційною, а тому у відповідності до частини четвертої статті 78 КАС України не підлягає доказуванню.

Таким чином, станом на дату розгляду цієї справи, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 708-АГ від 17.11.2016 "Про відшкодування матеріальних збитків" є чинним та таким, що підлягає до виконання.

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) за даними бухгалтерського обліку ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 62709,00 грн, протягом 2016-2019 років відшкодовано кошти в сумі 29228,18 грн, залишок заборгованості складає 33479,82 грн. Вказану обставину позивач не заперечив.

За наведених обставин справи, у зв`язку із встановленням заподіяння матеріальних збитків відповідачем, які у добровільному порядку відповідачем частково не сплачені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) збитки у розмірі 33479,82 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 п) збитки у розмірі 33479 (тридцять три тисячі чотириста сімдес`ять дев`ять) грн 82 коп.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 27.09.2024.

Суддя Мричко Н.І.