Справа № 280/8607/24
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року Справа № 280/8607/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1 , про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі-позивач) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі - відповідач), в якому позивач просить суд скасувати постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Зюбрицького А.В. від 06.09.2024 ВП №75599526 про накладення штрафу на Головне управління у розмірі 5100,00 грн.

Ухвалою суду від 17.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 26.09.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірна постанова прийнята державним виконавцем необґрунтовано та підлягає скасуванню. Вказує на те, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.03.2023 у справі №280/8378/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснювати нарахування та виплати пенсії позивачу, починаючи з 07.10.2009, у встановленому законом розмірі, на рівних з іншими громадянами України умовах, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, з урахуванням повного страхового стажу 42 роки, застосуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент проведення перерахунку пенсії, на підставі документів, які перебувають у пенсійній справі та додатково представлених документів про заробітну плату та загальний трудовий стаж, з виплатою заборгованості за пенсією після її перерахунку. Позивач зазначає, що Вказане рішення було виконано Головним управлінням повністю, про що було повідомлено в рамках виконавчого провадження (постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №75599526). Позивач зазначає, що відповідно до наданого перерахунку нарахування та виплата пенсії позивачу, починаючи з 07.10.2009, здійснюється у встановленому законом розмірі, на рівних з іншими громадянами України умовах, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, із застосуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент проведення перерахунку пенсії, на підставі документів, які перебувають у пенсійній справі та додатково представлених документів про заробітну плату та загальний трудовий стаж. Крім того, позивач вказує на те, що при винесені оскаржуваної постанови про накладення штрафу заступником начальника відділу безпідставно зазначається, що боржником не виконано рішення суду в частині нарахування пенсії. При цьому, зовсім не зазначається, в чому полягає невірність розрахунку пенсії. З урахуванням викладеного у позовній заяві позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що листом від 08.08.2024 боржником надано інформацію про виконання рішення суду. Так, ГУПФУ в Запорізькій області зазначило про нарахування пенсії стягувачу з 07.10.2009 по 31.07.2024 в сумі 363145,33 грн. Також, в подальшому було встановлено, що зазначена сума була виплачена стягувачу в серпні 2024 року. В той же час, 23.08.2024 до Відділу від стягувача надійшла заява згідно якої було повідомлено, що боржником нарахування пенсії за рішенням суду здійснено не у відповідності до рішення суду по справі №280/8378/23. Так, стягувач, у тому числі, зазначив: - «Як вбачається з листа 2 протоколу-довідки про нарахування та виплату пенсії за період з 07.10.2009 р. по 31.07.2024 р., стягувачеві не нараховано та не виплачено пенсію за січень 2012 року (додаток 2).»; - «Загальний страховий стаж позивача, згідно з записами у трудовій книжці та з урахуванням навчання у період з 1947 по 1952 роки у Львівському політехнічному інституті, становить 42 роки (додатки 3,4), проте, при перерахунку пенсії враховано неповний страховий стаж: 40 років 8 місяців 22 дні.»; - «Як випливає з листа 1 протоколу про перерахунок пенсії від 25.06.2024р., версія 1.6.78.1, що розміщено в особистому кабінеті пенсіонера на Веб-порталі ПФУ (додаток 6), середньомісячний заробіток для призначення (перерахунку) пенсії у період з 07.10.2009р. по 30.09.2017р. 1937,50 грн., обчислено із застосуванням показника середньомісячної заробітної плати для призначення пенсії за 2006 рік - 928,81грн. та індивідуального коефіцієнта заробітної плати 2.08608 (928.81 2.08608). У той же час, відповідно до частини 4 статті 42 Закону № 1058-IV, у редакції на 07.10.2009р., при перерахунку пенсії з урахуванням заробітку за періоди стажу, визначені частиною 1 статті 40 Закону, слід застосовувати середню заробітну плату в Україні за календарний рік, що передує перерахунку пенсії. Таким чином, боржник зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії за віком у період з 07.10.2009р. до 30.09.2017р. із застосуванням показника середньомісячної заробітної плати для призначення пенсії за 2008 рік - 1573.99 грн. Відповідно розмір пенсії стягувача, наприклад, за листопад 2009р. при середньомісячному заробітку 3281,59 (1573,99 2,08608) та страховому стажі 42 роки має становити, (грн.): - розмір пенсії за віком (3281,59 0,567); 18 - доплата за наднормативний стаж 15 років (5,4415); 85,95 - підвищення як непрацюючому пенсіонеру (пост. КМУ № 195, п. 1); 28,40 підвищення до пенсії як дітей війни (30% від прожит. хв. 544 грн.); 163,20 Розмір пенсії із надбавками, грн. 2138,21. У той же час позивачу нараховано та виплачено пенсія за листопад 2009р. у розмірі 1199,48 грн.»; - «Як вбачається з протоколу про перерахунок пенсії від 25.06.2024р., версія 1.6.78.1 (додаток 6), порушуючи вимоги ст. 6 Закону № 1058-IV та ст. 6 Закону № 2195-IV, стягувачеві не нараховано та не виплачено взагалі підвищення до пенсії як дитини війни, за період з 01.01.2012р. до 30.11.2013р. Підвищення до пенсії як дитини війни у періоди з 01.01.2014р. до 31.07.2014р. нараховано та виплачено у заниженому розмірі.»;- «Порушуючи ст. 46 Закону № 1058-IV боржником не нараховано та не виплачено компенсацію втрати частини доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 07.10.2009 р., з урахуванням перерахунку розміру пенсії на виконання рішення у справі.». Відповідач зазначає, що виходячи із вищевикладеного, рішення суду боржником виконано не в повному обсязі у зв`язку із чим постановою державного виконавця від 06.09.2024 ВП №75599526 на боржника було накладено штраф у сумі 5100,00 грн. З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від представника третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що у позові не наведено будь-які мотиви неприйняття/відхилення доводів відповідача (ДВС) щодо фактичного невиконання судового рішення у справі №280/8378/23, які лягли в основу постанови ДВС від 06.09.2024 про накладення штрафу. Зазначено, що затвердження позивача про виконання ним у повному обсязі судового рішення у справі № 280/8378/23 на фактичних обставинах справи не засновані, тому не можуть бути прийняті до уваги судом. У зв`язку із викладеним представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.03.2024 по справі №280/8378/23 (провадження СН/280/7/24) задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, зокрема зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснювати нарахування та виплати пенсії позивачу, починаючи з 07.10.2009, у встановленому законом розмірі, на рівних з іншими громадянами України умовах, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, з урахуванням повного страхового стажу 42 роки, застосуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент проведення перерахунку пенсії, на підставі документів, які перебувають у пенсійній справі та додатково представлених документів про заробітну плату та загальний трудовий стаж, з виплатою заборгованості за пенсією після її перерахунку.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.05.2024 по справі №280/8378/23 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задоволено частково, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року у справі №280/8378/23 змінено, виключивши з резолютивної частини рішення суду вказівку на те, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 повинен бути здійснений з урахуванням наявності в нього 42 років страхового стажу, в іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року у справі №280/8378/23 залишено без змін.

24.07.2024 заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Зюбрицьким А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75599526 на підставі виконавчого листа виданого по справі №280/8378/23.

ГУ ПФУ в Запорізькій області листом від 08.08.2024 повідомило державного виконавця про те, що в результаті виконання рішення суду стягувачу за період з 07.10.2009 по 31.07.2024 нарахована пенсія у сумі 363145,53 грн. Донарахована сума разом з поточною пенсією за серпень (7772,66 грн.) включені до відомостей на зарахування пенсії та грошової допомоги на поточні рахунки в АТ «Ощадбанк» за період з 04.08.2024 по 25.08.2024.

Також, судом встановлено, що вищезазначена сума була виплачена стягувачу у серпні 2024 року.

23.08.2024 до Відділу від стягувача надійшла заява згідно якої було повідомлено, що боржником нарахування пенсії за рішенням суду здійснено не у відповідності до рішення суду по справі №280/8378/23.

06.09.2024 заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Зюбрицьким А.В. винесено постанову про накладення штрафу ВП №75599526, якою на боржника накладено штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн.

Позивач, не погодившись з постановою про накладення штрафу, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої, пунктів першого частини другої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункти 1, 16 частини третьої, частина четверта статті 18 Закону №1404-VІІІ).

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина 6 статті 26 Закону №1404-VІІІ).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення врегульовано статтею 63 Закону №1404-VІІІ.

Так, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина 1, 2 статті 63 Закону №1404-VІІІ).

За правилами, встановленими частиною 1 статті 75 Закону №1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Таким чином, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Суд зазначає, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19.

Верховний Суд у постанові від 15 травня 2020 року у справі №812/1813/18, дійшов висновку, що саме поважність причин як умови, з якою Закон України Про виконавче провадження пов`язує накладення на боржника штрафу за невиконання судового рішення, є тією обставиною, якій державний виконавець і суди мають надати належну правову оцінку.

Суд зазначає, що матеріалами адміністративної справи підтверджується, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.03.2024 по справі №280/8378/23 (провадження СН/280/7/24) боржником здійснено стягувачу, за період з 07.10.2009 по 31.07.2024, нарахування пенсії у сумі 363145,53 грн.

Донарахована сума разом з поточною пенсією за серпень (7772,66 грн.) включені до відомостей на зарахування пенсії та грошової допомоги на поточні рахунки в АТ «Ощадбанк» за період з 04.08.2024 по 25.08.2024.

Також, судом встановлено, що вищезазначена сума була виплачена стягувачу у серпні 2024 року.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що боржником вчинено заходи на виконання рішення суду, які призвели до нарахування та отримання стягувачем пенсії.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Суд зазначає, що спірна постанова про накладення штрафу не містить жодних обґрунтувань щодо її прийняття. Фактично у спірній постанові лише процитована інформація, яка зазначена стягувачем, який не погоджується із порядком виконання боржником рішення.

При цьому, у зазначеній постанові не зазначено, яким чином державним виконавцем перевірено наведені у заяві стягувача факти щодо невиконання боржником рішення суду, які з них знайшли своє підтвердження, а які ні.

У спірній постанові державним виконавцем зазначено про те, що боржником виконано рішення не у повному обсязі, але відсутня будь-яка інформація проте, у якій частині державний виконавець вважає рішення суду не виконаним, та не зазначено у якій частині рішення суду підлягає додатковому виконанню.

Фактично державний виконавець врахував пояснення стягувача без надання їм оцінки та вжиття заходів на підтвердження чи спростування обставин зазначених у такій заяві.

Більш того, суд зазначає, що у заяві стягувача було наведено обставини, які не були навіть предметом дослідження підчас розгляду адміністративної справи №280/8378/23 (провадження СН/280/7/24) та взагалі виникли лише після ухвалення такого рішення та проведення перерахунку пенсії стягувача.

При цьому, суд зауважує, що виконуючи рішення суду державний виконавець не має повноважень встановлювати правильність проведення розрахунку пенсії органом ПФУ, оскільки такою компетенцією наділений лише суд.

Державний виконавець має повноваження перевіряти правильність нарахування пенсії, її складових, стажу для обрахунку пенсії, тощо, лише у разі якщо у рішенні суду була зазначена чітка вказівка для органу ПФУ, яким чином слід розраховувати складові пенсійного забезпечення особи.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірна постанова прийнята державним виконавцем необґрунтовано та без урахування всіх обставин, які мають бути враховані під час прийняття рішення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, код ЄДРПОУ ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (69095, м.Запоріжжя, вул.Приходська, 58, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ), про скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Зюбрицького А.В. від 06.09.2024 ВП №75599526 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у розмірі 5100,00 грн.

Стягнути на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова