Справа № 520/15721/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 р. № 520/15721/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати рішення № 70 від 15.12.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до загального страхового стажу періодів роботи з 01.07.1999 по 20.09.1999, з 06.02.2002 по 04.08.2002, з 01.10.2006 по 31.10.2006;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 01.07.1999 по 20.09.1999, з 06.02.2002 по 04.08.2002, з 01.10.2006 по 31.10.2006;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 14.12.2023 дострокову пенсію за віком, як учаснику бойових дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду в Тернопільській області прийнято протиправне рішення № 70 від 15.12.2023 щодо відмови йому в призначені дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій, та протиправно відмовлено йому в зарахуванні до загального страхового стажу періодів роботи з 01.07.1999 по 20.09.1999, з 06.02.2002 по 04.08.2002, з 01.10.2006 по 31.10.2006. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 10.06.2024 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачам надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачам - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачам до їх електронних кабінетів через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Перший відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 14.12.2023 позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії згідно з пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийняло рішення № 70 від 15.12.2023 про відмову в призначенні пенсії. Вік позивача 55 років 08 місяців, загальний страховий стаж 24 роки 02 місяці 26 днів. Відповідач зазначив, що до загального страхового стажу позивача згідно з наданими до заяви документами зараховано всі періоди. Крім того, позивач не надав пенсійному органу довідку, передбачену додатком 2 Порядку № 637. Оскільки страховий стаж позивача становить 24 роки 02 місяці 26 днів (із необхідних 25 років), у пенсійного органу відсутні правові підстави для призначення йому пенсії. За твердженням відповідача, позивачу правомірно відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. Просить відмовити в задоволенні позову.

Другий відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській із заявою встановленого зразка про призначення дострокової пенсії за віком від 14.12.2023 та пакетом документів. За принципом екстериторіальності, документи ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії за віком розглядалися і, відповідно, рішення про відмову у призначенні пенсії № 70 від 15.12.2023 приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Відповідач повідомив, що до загального страхового стажу позивача згідно з наданими до заяви документами зараховано всі періоди. Крім того, позивач не надав пенсійному органу довідку, передбачену додатком 2 Порядку №637. Оскільки, необхідний страховий стаж має становити 25 років, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії. Відповідач вважає, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. Просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оскільки в період з 05.08.2024 по 18.08.2024 суддя перебував у щорічній відпустці, розгляд справи здійснюється з урахуванням днів відпустки.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач 14.12.2023 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

За результатом розгляду заяви позивача та доданих до неї документів ГУ ПФУ в Тернопільській області прийняло рішення № 70 від 15.12.2023 про відмову позивачу в призначенні пенсії. (а.с. 18)

У рішенні № 70 від 15.12.2023 зазначено, що пенсійний вік, визначений пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 55 років. Вік заявника - 55 років 08 місяців.

Необхідний страховий стаж, визначений пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 25 років. Страховий стаж заявника - 24 роки 02 місяці 26 днів.

За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Право на призначення дострокової пенсії за віком згідно пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на даний час відсутнє, оскільки відсутня довідка, передбачена постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (Додаток № 2) та у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач не погодившись із вищевказаним рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі за текстом - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі за текстом - Закон № 1058-IV).

Закон № 1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частина 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

У частині 1 статті 8 Закону № 1058-IV зазначено, зокрема, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Так, судом встановлено, що ГУ ПФУ в Тернопільській області, за результатом розгляду заяви позивача про призначення дострокової пенсії за віком за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", прийняло рішення № 70 від 15.12.2023 про відмову позивачу в призначенні пенсії. (а.с. 18)

У рішенні № 70 від 15.12.2023 зазначено, що пенсійний вік, визначений пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 55 років. Вік заявника - 55 років 08 місяців.

Необхідний страховий стаж, визначений пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 25 років. Страховий стаж заявника - 24 роки 02 місяці 26 днів.

За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Право на призначення дострокової пенсії за віком згідно пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на даний час відсутнє, оскільки відсутня довідка, передбачена постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (Додаток №2) та у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Так, у межах даної справи підлягає з`ясуванню питання щодо правомірності чи протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 70 від 15.12.2023 щодо відмови ОСОБА_1 в призначені дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій, та щодо права позивача на призначення йому дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

ГУ ПФУ в Харківській області при прийнятті оскаржуваного рішення фактично визначило дві підстави для відмови в призначенні дострокової пенсії за віком, а саме, у зв`язку з відсутністю довідки, передбаченої постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (Додаток № 2), та у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Суд зазначає, що пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058-IV передбачено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Положеннями частини 1 статті 44 Закону № 1058-IV встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

У позовній заяві позивач посилається на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09.06.2021 у справі № 340/576/19.

У зазначеній постанові Верховний Суд посилається на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлює Постанова Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі за текстом - Порядок 22-1).

Так, відповідно до абзацу 3 підпункту 5 пункту 2.1 Порядку 22-1 (у редакції до 10.12.2021) до заяви про призначення пенсії додаються документи, що посвідчують спеціальний статус особи, зокрема, посвідчення учасника бойових дій, довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або довідка про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, або довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637), а для осіб з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», або яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20, 21 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», також документи, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій, визначені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (у разі призначення пенсії учасникам бойових дій згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону).

Так, аналізуючи наведену норму Верховний Суд дійшов висновку про те, що документами, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій є: 1) посвідчення учасника бойових дій; або 2) довідка про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення.

Виключення з цього правила встановлено для осіб, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 19, 20 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та яким також необхідно подати документи, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій, визначені Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413.

Також, Верховний Суд зазначив, що аналіз положень підпункту 5 пункту 2.1 Порядку 22-1 дозволяє дійти висновку про те, що посвідчення учасника бойових дій та довідку про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення визначено як альтернативні документи, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій, які кожний окремо є достатнім документом, який засвідчує спеціальний статус особи, яка звернулась за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку, як учаснику бойових дій.

Такий правий висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 580/8208/21.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи висновки Верховного Суду про те, що положення Порядку 22-1 не вимагають одночасного надання особою і посвідчення учасника бойових дій і відповідної довідки, а передбачають альтернативну можливість надання відповідних документів, суд зазначає, що при вирішенні питання про призначення позивачу дострокової пенсії як учаснику бойових дій, у відповідача були відсутні підстави для витребування довідки, передбаченої Постановою КМУ № 637 від 12.08.1993.

Разом з тим, слід зазначити, що з 10.12.2021 пункт 2.1 Порядку 22-1 викладено в новій редакції.

Також, суд звертає увагу, що пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058-IV передбачено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Так, правовий статус ветеранів війни визначений Законом України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII), відповідно до статті 5 якого учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Суд зазначає, що, як встановлено з матеріалів справи, статус учасника бойових дій позивач набув на підставі п. 11 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». (а.с. 30)

Відповідно до п. 11 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Аналіз приписів ст. 5, 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» свідчить про те, що позивач набув статус учасника бойових дій з інших підстав, не приймаючи участі в бойових діях, пов`язаних із захистом Батьківщини.

Тобто, фактично в матеріалах даної справи відсутні докази того, що позивач брав участь у бойових діях або того, що він отримав інвалідність внаслідок виконання інших обов`язків військової служби, що б давало йому право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач відмовив позивачу в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", також у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

В оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що необхідний страховий стаж, визначений пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 25 років. Страховий стаж заявника - 24 роки 02 місяці 26 днів. (а.с. 18)

Також, з форми РС-право № 70 відносно ОСОБА_1 вбачається, що страховий стаж позивача становить 24 роки 02 місяці 26 днів. (а.с. 19)

Відповідач зазначив, що за поданими позивачем разом з заявою про призначення пенсії документами, до страхового стажу позивача зараховано всі періоди.

Однак, позивач при звернені до суду з цим позовом також заявив позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 01.07.1999 по 20.09.1999, з 06.02.2002 по 04.08.2002, з 01.10.2006 по 31.10.2006, зазначивши, що відповідачами протиправно не зараховано зазначені періоди до його страхового стажу.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши спірні періоди, зазначені позивачем, суд зазначає наступне.

Щодо спірного періоду з 01.07.1999 по 20.09.1999, суд зазначає, що, як вбачається з форми РС-право № 70 відносно ОСОБА_1 , пенсійним органом частково зараховано до страхового стажу період роботи позивача, а саме з 01.07.1999 по 16.09.1999.

Тобто, незарахованим, за твердженням позивача, в даному випадку є період з 17.09.1999 по 20.09.1999, що становить 4 дні.

Щодо спірного періоду з 01.10.2006 по 31.10.2006, суд зазначає, що як вбачається з форми РС-право № 70 відносно ОСОБА_1 , пенсійним органом зараховано до страхового стажу такий період роботи позивача та даний період роботи увійшов у загальний розрахунок страхового стажу позивача. Доказів незарахування такого періоду матеріали справи не містять.

Щодо спірного періоду з 06.02.2002 по 04.08.2002, суд зазначає, що згідно відомостей трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 вбачається, що в період з 06.02.2002 по 04.08.2002 позивач отримував допомогу по безробіттю.

Абзац 3 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV визначає, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Отже, період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), повинен бути врахований до страхового стажу такої особи.

З матеріалів справи, в тому числі з форми РС-право № 70 відносно ОСОБА_1 судом не встановлено зарахування періоду отримання позивачем допомоги по безробіттю з 06.02.2002 по 04.08.2002 до страхового стажу позивача.

Період з 06.02.2002 по 04.08.2002 становить 5 місяців 30 днів.

Разом з тим, проаналізувавши викладені обставини, суд дійшов висновку, що, враховуючи наявний у позивача страховий стаж, розрахований пенсійним органом - 24 роки 02 місяці 26 днів, та спірні періоди, що не були враховані до страхового стажу позивача та які позивач просить врахувати, а саме: період з 17.09.1999 по 20.09.1999, що становить 4 дні, та період з 06.02.2002 по 04.08.2002, що становить 5 місяців 30 днів, страховий стаж все одно буде становити менше 25 років, необхідних для призначення позивачу дострокової пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки буде становити приблизно 24 роки 09 місяців.

Доводів наявності в позивача страхового стажу - 25 років на момент звернення з заявою про призначення пенсії за віком матеріали справи не містить.

Отже, вищевказане рішення № 70 від 15.12.2023 є правомірним, оскільки ГУ ПФУ в Тернопільській області, за наданими позивачем документами, вірно встановлено відсутність у позивача необхідного страхового стажу (25 років) для призначення пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На даний час зарахування зазначених позивачем у позовній заяві спірних періодів, що раніше не були враховані до страхового стажу позивача, не свідчить про наявність підстав для призначення йому пенсії за віком на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, питання зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача може бути вирішено при призначенні пенсії позивачу за наявності відповідного страхового стажу, встановленого законом, як умови для призначення дострокової пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, суд вважає, що в спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача та в діях відповідачів відсутня протиправність. Також, судом не встановлено протиправності оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області. Протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За викладених обставин суд дійшов висновку про залишення позову без задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46001, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН