Справа № 520/16976/24
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2024-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2024 року № 520/16976/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 12.11.2018 по 02.05.2024;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити середній заробіток(грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 12.11.2018 по 02.05.2024 у сумі 1 439 958,60 грн;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення перерахунку, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 11.11.2005 по 28.02.2018 із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих ціе для розрахунку індексації (базового місяця) січень 2008 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 щодо не проведення перерахунку, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 11.11.2005 по 28.02.2018 із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих ціе для розрахунку індексації (базового місяця) січень 2008 року;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення перерахунку, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 12.11.2018 із застосуванням положень абз. 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 щодо не проведення перерахунку , нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 12.11.2018 із застосуванням положень абз. 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078 з урахуванням раніше виплачених сум;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати за період з 12.11.2018 по день фактичної виплати індексації;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення виплати донарахованих сум грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди яку отримував під час проходження військової служби на період з 2015 по 2018 роки, перерахунок якої проведено на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 520/5047/21;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити донараховані суми грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди яку отримував під час проходження військової служби на період з 2015 по 2018 роки, перерахунок якої проведено на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 520/5047/21.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.11.2018 він звільнений з військової служби, станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 відповідачем не проведено повного розрахунку при звільненні. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 520/5047/21, зобов`язано військову частину провести нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 15.07.2015 по 12.11.2018, виходячи із грошового забезпечення станом на день виключення із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення - 12.11.2018; зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 11.11.2005 по 12.11.2018, зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби за період з 2015 по 2018. На виконання вказаного рішення військовою частиною нараховані кошті лише 02.05.2024 у розмірі 21 981,26 грн, що підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_1 № 370/3888 від 04.05.2024, а тому він має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки був звільнений 12.11.2018, а остаточний розрахунок при звільненні за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 520/5047/21 проведено лише 02.05.2024, та він має право на виплату середнбого заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені, а саме за період з 12.11.2018 по 02.05.2024, що складає кількість днів затримки розрахунку при звільненні 1998 календарних днів. Отже, позивач вважає, що у даному випадку наявна протиправна бездіяльність відповідача, щодо не здійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 12.11.2018р. по 02.05.2024, який складає 1 439 958,60 грн (720,70 х 1998). Крім того, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 520/5047/21 було проведено виплати лише 21 981,26 гривень. Тобто відповідач неправомірно нарахував та виплатив позивачу індексацію у меншому розмірі. До теперішнього часу,позивач не отримав повідомлення відповідача про розмір нарахованої та виплаченої суми індексації на виконання вищевказаного рішення суду. При нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 11.11.2005 по 28.02.2018 був застосований базовий місяць січень 2008року та з застосуванням положень абз. 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 з урахуванням раніше виплачених сум.вважаючи свої права порушеними звернувся до суду .

По справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана сторонам та отримана ними.

Відповідач надав відзив на позов, в якому проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позховних вимог.

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 520/5047/21, зобов`язано військову частину провести нарахування та виплату грошової компенсації за не використані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 15.07.2015 по 12.11.2018, виходячи із грошового забезпечення станом на день виключення із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення-12.11.2018; зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 11.11.2005 по 12.11.2018, зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби за період з 2015 по 2018.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 № 370/3888 від 04.05.2024 позивача повідомлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 520/5047/21 військовою частиною НОМЕР_2 виконано у повному обсязі. Відповідно платіжної інструкції № 186 від 02.05.2024 нараховані кошті у розмірі 21 981,26 грн та зазначено, що військовою частиною було відпрацьовано перерахунок грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди на суму 10447,05 гривень. До зазначеного листа надані платіжна інструкції № 186 від 02.05.2024 та копія перерахунку грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди

Позивач у позовній заяві зазначає, що оскільки він звільнений 12.11.2018, а остаточний розрахунок при звільненні за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 520/5047/21 проведено лише 02.05.2024, то він має право на нарахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені, а саме за період з 12.11.2018 по 02.05.2024, з врахуванням кількості днів затримки при звільненні становить 1998 календарних днів. Отже, у даному випадку наявна протиправна бездіяльність відповідача,щодо не здійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 12.11.2018 по 02.05.2024. Середній заробіток за час затримки розрахунку складає 1 439 958,60 грн (720,70 х 1998) та виплату компенсації.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, регулюються Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 №2050-ІІІ (у подальшому Закон №2050).

Стаття 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV передбачає, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів (в тому числі пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі Порядок №159).

Згідно пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Згідно пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Судом встановлено, що листом ІНФОРМАЦІЯ_1 №370/3888 від 04.05.2024р. позивача повідомлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2021р. у справі № 520/5047/21 військовою частиною НОМЕР_2 виконано у повному обсязі. Відповідно платіжної інструкції №186 від 02.05.2024р. нараховані кошті у розмірі 21 981,26грн. та зазначено, що військовою частиною було відпрацьовано перерахунок грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди на суму 10447,05 гривень. До зазначеного листа надані платіжна інструкції № 186 від 02.05.2024 та копія перерахунку грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди

Суд зауважує, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-III, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

За п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159), компенсації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і які не мають разового характеру, разом із сумою індексації: у редакції, чинній до 14 квітня 2022 року про це зазначено у першому абзаці цього пункту, у чинній редакції - у шостому абзаці.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3 Закону № 2050-III).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-III).

За ст. 7 Закону № 2050-III відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі. у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, суд зауважує, що позивачем не надано доказів звернення до відповідача, щодо відновлення його порушеного права військовою частиною НОМЕР_2 у зв`язку з не нарахуванням та невиплатою грошової компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати за період з 12.11.2018 по день фактичної виплати індексації

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку(грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 12.11.2018 по 02.05.2024 та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити середній заробіток(грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 12.11.2018 по 02.05.2024 у сумі 1439 958,60 грн (720,70 х 1998), суд враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, (в редакції Закону України "Про внесення змін в законодавчі акти України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX ), чинній на час звернення із позовом, у разі невиплати звини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Згідно із статтею 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. При цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Позивач зазначає, що він отримав остаточний розрахунок 02.05.2024, а тому за затримку виплати належних сум при звільненні має право на отримання середнього заробітку за весь час затpимки по день фактичного розpахунку.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Водночас, частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальністі роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Зазначені правові висновки щодо застосування статті 117 КЗпП України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №821/1083/17.

Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року по справі №813/356/16.

Отже, позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно статті 117 КЗпП України.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року по справі № 821/1226/16).

Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі ст.116 КЗпП України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства.

При цьому суд враховує правові висновки Верховного Суду (зокрема, які викладені у постанові від 06.08.2020 у справі № 813/851/16), відповідно до яких суд, що приймає рішення про стягнення на користь особи суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, має вказати не лише період, а і конкретну суму, яка підлягає стягненню.

Однак, матеріали справи не містять належного доказу, а саме довідки про доходи позивача з нарахуванням за два повні робочі календарні місяці перед звільненням, які необхідно для розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. Крім того, відсутні докази звернення позивача або його представника до військової частини НОМЕР_2 , стосовно нарахування та виплати середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільнені в період з 12.11.2018 по 02.05.2024 у сумі 1 439 958,60 гривен.

Крім того, суд також відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , щодо не проведення перерахунку, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 11.11.2005 по 28.02.2018 із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих ціе для розрахунку індексації (базового місяця) - січень 2008 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 провести перерахунок, нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 11.11.2005 по 28.02.2018 із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих ціе для розрахунку індексації (базового місяця)- січень 2008 року та вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення перерахунку , нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 12.11.2018 із застосуванням положень абз. 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок , нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 12.11.2018 із застосуванням положень абз. 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 з урахуванням раніше виплачених сус, які не підтверджені належними доказами.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до ч. 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили наявність його порушеного права.

Якщо право особи не є порушеним, то, відповідно, воно не може бути захищеним судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Таким чином, з огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зазначених позовних вимог.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 122, 139, 243-246, 250, 255, 264, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.