Справа № 440/18162/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 р. Справа № 440/18162/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2024, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 12.08.24 по справі № 440/18162/23

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 5 Наказу ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 784 від 11 травня 2023 року "Про хід виконання планового завдання в об`єднаному міському, районних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки з комплектування Збройних Сил України військослужбовцями військової служби за контрактом у квітні 2023 року" в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани;

- зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення та премію у повному розмірі за квітень 2023 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). При цьому суд дійшов висновку про необхідність додаткового з`ясування питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, а тому витребував у відповідача докази ознайомлення гр. ОСОБА_1 зі змістом наказу ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 784 від 11 травня 2023 року "Про хід виконання планового завдання в об`єднаному міському, районних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки з комплектування Збройних Сил України військослужбовцями військової служби за контрактом у квітні 2023 року".

В ході розгляду справи суд дійшов висновку про недотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, у зв`язку із чим ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху, якою позивачу запропоновано подати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду разом із доказами на підтвердження поважності причин його пропуску.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі частини п`ятнадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду. У своїй постанові суд апеляційної інстанції визнав висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 12 січня 2024 року, передчасними через те, що Полтавським окружним адміністративним судом не надано оцінки доводам представника позивача, викладених у поясненнях, поданих після ознайомлення з матеріалами справи.

Справа надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду для розгляду 28 червня 2024 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, який продовжено зі стадії залишення позову без руху, у позивача витребувано письмові пояснення з приводу обґрунтованості пропуску строку звернення до суду з позовом.

22 червня 2024 року до суду через систему "Електронний суд" надійшли зазначені пояснення ОСОБА_1

23 липня 2024 року судом отримано додаткові пояснення відповідача з приводу викладених позивачем аргументів щодо дотримання строку звернення до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу залишено без розгляду.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 року про повернення його позовної заяви, та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що до суду відповідачем не надано самого документу, на якому позивач мав проставляти резолюцію та який нібито надавався йому для ознайомлення. Згідно п. 10 витягу з Наказу він мав бути доведений виключно до начальників ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким позивач не був. Супровідного листа про направлення копії Наказу від начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 на адресу позивача (начальника 1-го відділу цього РТЦК) матеріали справи не містять.

Позивач наголошує на тому, що звернувся до суду через свого представника упродовж одного місяця після отримання копії оспорюваного наказу 11.12.2023, тобто у строк передбачений КАС України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України саме відповідач повинен був надати суду докази направлення службової картки позивача за 2023 рік до нового місця служби у відповідності до вимог ст. 109 Дисциплінарного статуту ЗСУ. Позивач станом на липень 2024 року (час розгляду справи після повернення з суду апеляційної інстанції) не мав можливості отримати довідку про те, що його службова картка до військової частини НОМЕР_1 не надходила, оскільки його особова справа вже перебувала у кадровому органі ЗСУ та він був звільнений з військової служби за станом здоров`я.

Також позивач вважає, що посилання суду у своєму рішенні на вимоги Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124, щодо порядку надходження та реєстрації документів, будь-яким чином не доводить факту відмови в ознайомленні чи ознайомлення у травні 2023 року з Наказом позивачем. Указане також підтверджується відсутністю підпису особи, яка отримала документ, та дати отримання документу у наданому відповідачем журналі.

З наданих суду відповідачем копіях документів (копії книги чи журналу, скрін-шоту з екрану комп`ютеру, пояснень працівника ТЦК) не вбачається факт доведення до відому або ознайомлення з оспорюваним наказом позивача, взагалі, тим більше проведеним його безпосереднім або старшим начальником.

Позивач стверджує, що суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу позивача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконання вимог ухвали суду від 10 липня 2024 року позивачем надані письмові пояснення з приводу обґрунтованості пропуску строку звернення до суду з позовом, в обгрунтування яких позивач вказує, що факт ознайомлення позивача із спірним наказом не може бути доведений свідченнями службових осіб, а також розмірковує та робить припущення щодо кількості аркушів у цьому наказі, розмірковує над назвою цього наказу та робить припущення, що у зв`язку із тим, що назва наказу не містить відомостей про осіб які притягуються до дисциплінарної відповідальності, то вказане свідчить про відсутність належної уваги до керівників районних ТЦК, після чого робить висновок, що відмова позивача від ознайомлення із наказом (відмовився розписуватись) є лише домислами.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що в письмових поясненнях представник позивача не довів поважності причин пропуску строку для звернення до суду та не спростував аргументів відповідача з цього приводу, а відтак підстави для визнання дотриманим строку звернення до суду з позовом або для визнання причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом поважними - відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк..

Частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У силу частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Право на звернення до суду може бути обмежене законом, зокрема у такий спосіб, як встановлення законом строку для звернення до адміністративного суду. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження обмежувальних строків для звернення до адміністративного суду обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного особою, яка звернулася з адміністративним позовом, має першочергове значення, тобто передує встановленню обставин, від яких залежить результат вирішення спору.

Відповідно до частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

За приписами частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За приписами частин тринадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Таким чином, письмові пояснення начальника відділення рекрутингу та комплектування першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 майора ОСОБА_2 , який повідомляє про те, що 12.05.2023 адміністратор командування ОСОБА_3 , роздрукувала спірний наказ, зареєструвала та надала на резолюцію позивачу, який не повернув їй оскаржуваний наказ, є письмовими доказами. Зі змісту зазначених пояснень також випливає, що оскільки спірний наказ підлеглі позивача мали б опрацьовувати та враховувати у своїй діяльності, адміністратор командування ОСОБА_3 роздрукувала другий примірник документу (наказу та розпорядження) для службового користування, який не містив резолюції позивача.

Відтак, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що письмові пояснення начальника відділення рекрутингу та комплектування першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 майора ОСОБА_2 є належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, які підтверджують факт надання позивачу для ознайомлення спірного наказу саме 12.05.2023.

Водночас, досліджуючи обставини справи, колегією суддів підтверджено, що позивач з цим позовом звернувся 11 грудня 2023 року.

Колегія суддів зазначає, що позивач в обґрунтування своєї позиції не надав жодних доказів, які б спростовували пояснення начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 майора ОСОБА_4 . Таким чином всі доводи позивача ґрунтуються лише на його власних уявленнях.

Суд апеляційноїх інстанції критично оцінює доводи позивача про неознайомлення зі спірним наказом, оскільки, як свідчать матеріали справи, позивач займає керівну посаду та відповідно до посадових обов`язків повинен проставляти резолюцію на документах.

Позивач в обгрунтування своєї позиції також наголошує на тому, що з жовтня 2023 року, перебував на стаціонарному лікуванні і що нібито це є поважною причиною пропуску строку.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими доводами, оскільки 17.10.2023 позивач уклав із адвокатом договір про надання правничої допомоги, а тому його інтереси міг безперешкодно представляти адвокат.

Як вбачається з матеріалів справи, після 08.09.2023 позивач в зоні бойових дій не виконував функцій з відсічі збройної агресії проти України, а з 21.11.2023 вибув у відрядження до військового госпіталю військова частина НОМЕР_2 для проходження ВЛК щодо визначення ступеня придатності до проходження військової служби (про що вказано у листі командира військової частини НОМЕР_1 ).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача про перебування в госпіталі чи проходження служби в ЗСУ як на підстави, які унеможливили своєчасне звернення до суду з позовом, не є об`єктивними, з огляду на що задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в обґрунтування своєї позиції представник позивача допускає вільне та вибіркове тлумачення приписів ст. 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Натомість зазначена норма прямо передбачає можливість накладення дисциплінарного стягнення військовослужбовцям у письмовому наказі (розпорядженні).

Представник відповідача у своїх письмових поясненнях звернув увагу на занесення вказаної догани до службової картки позивача, з цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, згідно із ст. 109 Дисциплінарного статуту ЗСУ кожний військовослужбовець один раз на рік, а також у разі переведення на нове місце служби повинен ознайомитися із своєю службовою карткою й розписатися про це. У разі переведення військовослужбовця службова картка пересилається до нового місця служби.

Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.10.2023 № 270 позивача переведено до військової частини НОМЕР_1 , що не заперечується і позивачем, після переведення у бойових діях позивач не приймав участі, а до лютого 2024 року позивач перебував у відрядженні у шпиталі, проходив ВЛК щодо визначення ступеня придатності до проходження військової служби (вказана інформація міститься у повідомленні командира НОМЕР_1 ) і службова картка позивача, згідно ст. 107 Дисциплінарного статуту ЗСУ, ведеться в штабі військової частини НОМЕР_1 , тому стверджувати що службова картка не була направлена до нового місця служби чи те, що відсутній у картці відповідний запис не є обґрунтованими та не підтверджені жодними доказами.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем порядку передавання документів та їх виконання, встановленого "Інструкцією з діловодства у ЗСУ" №124, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно 2.1.3. "Інструкції з діловодства у ЗСУ" №124, розпорядчі документи, що надходять до військової частини (установи) від управлінь і штабів вищого рівня, доводяться до військових частин (установ), що належать до сфери її управління.

Військова частина (установа) має право розсилати копії документів управлінь і штабів вищого рівня підпорядкованим підрозділам, що належать до сфери її управління, разом із супровідним листом або згідно з резолюцією керівного складу органу військового управління.

Пунктом 2.1.4 "Інструкції з діловодства у ЗСУ" №124 передбачено, що рішення колегіальних органів доводяться до військових частин (установ), що належать до сфери управління військової частини (установи), або конкретному виконавцю шляхом надсилання їм наказів про введення в дію цих рішень.

Пунктом 2.1.5 "Інструкції з діловодства у ЗСУ" №124 встановлено, що до управлінських документів належать документи (текстові та графічні матеріали, виконані будь-яким способом: написані від руки, намальовані, накреслені, надруковані на друкованих засобах, видані друком, електрографічним та іншим способом), спрямовані на виконання військовою частиною (установою) функцій, що забезпечують її діяльність.

Організаційно-розпорядча документація поділяється на: організаційну, що містить правила, норми, що визначають статус, компетенцію, структуру, штатну чисельність і посадовий склад військової частини (установи), функціональний зміст діяльності військової частини (установи) та її підрозділів (положення або статут установи, положення про структурні підрозділи, посадові інструкції, штатні розписи, договори тощо); розпорядчу, що фіксує рішення нормативно-правового або організаційно-розпорядчого характеру з основних питань діяльності військової частини (установи), адміністративно-господарських або питань особового складу (накази, розпорядження, рішення); інформаційно-аналітичну, що містить інформацію, на підставі якої приймаються певні управлінські рішення (акти, довідки, доповідні записки, заяви, пояснювальні записки, протоколи, службові листи тощо).

Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила, що до позивача, у відповідності до п. 2.1.3. та 2.1.5, 2.3.5 "Інструкції з діловодства у ЗСУ" №124 від установи вищого рівня надійшов розпорядчий документ, наказ, у якому було зафіксоване рішення, у тому числі, з питань адміністративно-господарської діяльності (накладення дисциплінарного стягнення).

У відповідності до розділу 3.10. "Організація передавання документів та їх виконання" "Інструкції з діловодства у ЗСУ" №124 для забезпечення ритмічності роботи та своєчасного виконання документів служба діловодства розробляє графіки передачі кореспонденції керівництву військової частини (установи). Зареєстровані документи разом із підготовленими в службах діловодства проектами резолюцій передаються на розгляд керівництву військової частини (установи) та підрозділів у день їх надходження або наступного робочого дня у разі надходження документів у неробочий час. Телеграми, телефонограми та інші термінові документи передаються першочергово. Відразу після реєстрації керівництву військової частини (установи) у теці з грифом "Невідкладно" передаються акти органів державної влади та доручення вищих посадових осіб, запити, звернення, а також кореспонденція Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Кабінету Міністрів України, кореспонденція, що надходить від військових частин вищого рівня.

Документи, розглянуті керівництвом військової частини (установи) повертаються з відповідною резолюцією до служби діловодства, що здійснює передачу документів на виконання.

Факт передачі документів виконавцям фіксується шляхом проставлення відповідної відмітки в реєстраційній формі (розносній книзі) із зазначенням часу, дати, військового звання, особистого підпису, прізвища і ініціалів осіб, яким передано документи.

Аналізуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що позивач, в порушення вищевказаних норм, ознайомився із спірним наказом та не повернув його до служби діловодства.

За наведених обставин, колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем ОСОБА_1 був пропущений строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано залишив без розгляду даний адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 року у справі № 440/18162/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 по справі № 440/18162/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя З.О. Кононенко
Судді О.М. Мінаєва В.А. Калиновський