Справа № 524/4332/24
Суддя: Андрієць Д. Д.
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 524/4332/24
Провадження № 2-а/524/98/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря судового засідання Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МПТ 002739 від 27.03.2024, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно із постановою про накладення адміністративного стягнення ПН МПТ 002739 від 27.03.2024 її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП. З постановою вона не погоджується та вважає, що вона має бути скасована, оскільки правопорушення вчинялось нею в період з 03.11.2022 до 28.03.2023, а з 28.03.2023 припинилось внаслідок прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію. Вказала, що на момент вчинення правопорушення застосуванню підлягала інша редакція ч. 1 ст. 203 КУпАП. Вважає, що справа про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке була передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП підлягала закриттю у зв`язку із закінченням строків притягнення її до адміністративної відповідальності.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач проти задоволення позову заперечував. Вказав, що наявність адміністративного правопорушення за ознаками частини 2 ст. 203 КУпАП встановлено на підставі особистого пояснення позивачки, посвідки на постійне проживання іноземця, інформації з ЄІАСУМП, що додані до протоколу та містяться в адміністративній справі. Постанова винесена відповідно до статті 268 КУпАП. Зміст постанови відповідає вимогам статті 283 КУпАП. Постанова винесена повноважною особою, стягнення накладено в межах санкції частини 2 статті 203 КУпАП. Постанова була оголошена негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови одразу ж була вручена позивачу.

Зазначив, що згідно з пунктом 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ №321 від 25.04.2018 (далі - Порядок 321), при досягненні іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія) здійснюється обмін посвідки.

У разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій) (пункт 18 Порядку 321). 15.03.2024 громадянка РФ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Відділу у місті Кременчуці у зв`язку з обміном посвідки на постійне проживання (що не містить безконтактного електронного носія) № ІН084874, виданої 17.08.2015 у зв`язку з досягнення 45-річного віку. Засобами Єдиної інформаційної автоматизованої системи управління міграційними процесами (ЄІАС УМП) було сформовано заяву-анкету № 205041790 від 15.03.2024, в результаті розгляду якої ОСОБА_3 оформлено та видано 29.03.2024 посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 .

Просив врахувати, що позивачу виповнилося 45 років 02.10.2022, а отже, згідно вимог пункту 18 Порядку 321, вона повинна була подати документи для обміну посвідки, що не містить безконтактного електронного носія, протягом одного місяця після виповнення 45 років (до 02.11.2022).

Відповідач вважав, що оскільки позивач не звернулась за обміном посвідки, правопорушення і досі триває. а тому підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відсутні.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

27.03.2024 начальником відділу у місті Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Твердоступ О.Є., було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн.

В постанові зазначено, що 27.03.2024 виявлено факт порушення громадянкою ОСОБА_5 законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживання особи за недійсними документами на право проживання в Україні, яка після досягнення 45-річного віку не звернулась із заявою щодо обміну посвідки на постійне проживання у встановленому законом порядку.

НОРМАТИВНЕ ОБҐРУНТУВАННЯ

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 22 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ.

Згідно із ст.2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України. а також міжнародними договорами України.

Відповідно до частини другої статті 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

П.7 Порядку 321 передбачено, що обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання; 5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства, документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія); 6) набрання законної сили рішенням суду, яким визнано протиправним та скасовано рішення ДМС про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, на підставі якого дозвіл на імміграцію вважається чинним.

У разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).

Відповідно до п.72 Порядку 321 Посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі коли іноземець або особа без громадянства не звернулися для її обміну у строки, визначені пунктом 18 цього Порядку.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В ч.3 ст.286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно із ч. 1, 7 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

ОЦІНКА СУДУ

Суд відзначає, що для належного притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідно: 1) встановити факт порушення; 2) дотриматись процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Щодо факту порушення позивачем вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

З матеріалів справи вбачається, що 02.10.2022 позивачу виповнилось 45 років.

Позивачем не заперечувалось те, що після досягнення 45-річного віку вона не зверталась із заявою щодо обміну посвідки на постійне проживання.

Суд також приймає до уваги те, що із заявою про обмін посідки позивач звернулась лише 15.03.2024, що підтверджується копією заяви-анкети №205041790(а.с.69).

Отже, суд констатує, що з 02.11.2022 позивач проживає на території України за недійсними документами, оскільки відповідно до п.72 Порядку 321 посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 17.08.2015 мала бути визнана недійсною, оскільки позивач не звернулась для її обміну у строки, визначені пунктом 18 Порядку 321.

В своїх письмових поясненнях, наданих під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 повідомила про те, що не зверталась до територіальних підрозділів УДМС за обміном посвідки через введення воєнного стану та через сімейні обставини.

Отже, викладені обставини підтверджують те, що позивач вчинила адміністративне правопорушення, а саме проживала на території України за недійсними документами.

В своєму позові ОСОБА_1 посилалась на те, що її було притягнуто до адміністративної відповідальності з порушенням строків, оскільки, на її переконання, з прийняттям рішення про скасування дозволу на імміграцію та скасування посвідки, правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 203 КУпАП припинилось.

З такими доводами позивача суд не може погодитись з таких підстав.

Як правильно зазначили сторони, правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 203 КУпАП є триваючим.

В теорії права триваючим правопорушенням визначається проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року по справі №560/2798/19(адміністративне провадження № К/9901/9635/20)

Отже, застосовуючи викладені висновки Верховного Суду до даних правовідносин, суд наголошує на тому, що порушення вимог ч. 2 ст. 203 КУпАП могло припинитись лише виконанням обов`язку щодо звернення до територіальних органів УДМС для обміну посвідки, оскільки відповідна норма закону не припинила свою дію, а усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок досягнення 45-річного віку, неможливе.

Вказана обставина позивачем не була усунута: обов`язок щодо звернення в місячний строк із заявою для обміну посвідки позивачем не було виконано.

На переконання суду, посилання позивача на підпункт 6 пункту 7 Порядку 321 щодо існування судового рішення, яким визнано протиправним та скасовано рішення ДМС про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, є необґрунтованим з огляду на те, що посвідка на постійне проживання, видана позивачу підлягала обміну саме після досягнення позивачем 45-річного віку, тобто на підставі підпункту 5 пункту 7 Порядку 321.

З цих підстав, суд вважає, що адміністративне стягнення було накладено в межах строків, визначених ч. 1 ст. 38 КУпАП.

Враховуючи те, що відповідачем не було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, з огляду на те, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення був підтверджений належними доказами, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною, а тому відмовляє у задоволенні позову.

Судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст. 6, 10, 14, 241-246, 255, 286, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ