Справа № 240/489/24
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Житомир справа № 240/489/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить:

-визнати протиправним та скасувати рішення від 16.11.2023 №47168/0316 Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 10.11.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідач відмовив у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку. Позивач стверджує, що період постійного проживання станом на 01 січня 1993 року становить 04 роки 08 місяців 03 дні, а тому має право на застосування початкової величини 2 роки, а також має право на зниження на 5 років віку виходу на пенсію.

Справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Головне управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області надало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти заявлених позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Аргументуючи таку позицію відповідач зазначив, що документально підтвердженого періоду проживання (роботи) на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 02 роки 08 місяців 03 дні недостатньо для визначення права на призначення пенсії зі зниження пенсійного віку на 5 років відповідно до Закону №796.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області направило відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю та безпідставністю. Зазначає, що на момент звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України позивач не набув права на пенсійну виплату. Рішенням від 16.11.2023 №58 відмовлено позивачу у призначенні пенсії, оскільки не підтверджено проживання в зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки до 01.01.1993 року.

Дослідивши подані сторонами письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 04.04.1994.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 10.11.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою та відповідним пакетом документів про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 5 років, відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області.

За наслідками розгляду поданих позивачем заяви та доданих до неї документів, Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області прийняло рішення від 16.11.2023 №58, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою для відмови став висновок Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію відповідно до 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки не підтверджено проживання заявника в зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки до 01.01.1993 року.

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області рішення позивача було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 22.11.2023 №0600-0211-8/124237.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058).

Частиною першою статті 9 Закону №1058 передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону №796 визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058.

Так, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Абзацом першим частини першої статті 55 Закону №796 встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону №796 право на пенсію із зниженням пенсійного віку мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

10.11.2023, менше ніж за місяць до досягненням 55 річного віку, ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідач стверджує, що відсутні підстави для зниження позивачу пенсійного віку у зв`язку з тим, що наявними документами підтверджено період проживання (роботи) позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 - 02 роки 08 місяців 03 дні, а тому у призначенні пенсії відмовлено у зв`язку з тим, що документально не підтверджено проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно з положеннями пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження;

посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України №796-ХІІ).

Згідно з положеннями статті 65 Закону України №796-XII посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Надаючи правову оцінку твердженням позивача про те, що вона має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, а тому факт її проживання в зоні посиленого радіологічного контролю доведенню не підлягає, суд зауважує на таке.

Відповідно до матеріалів справи, позивач має посвідчення громадянина (громадянки), який постійно проживав на території радіологічного контролю у 1986-93 р. серії НОМЕР_1 , яке видане 04.04.1994.

У посвідченні зазначено, що пред`явник цього посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають на території зони посиленого радіологічного контролю.

Форма посвідчення, виданого ОСОБА_1 , затверджена постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18 червня 1991 року №44.

Вказаною постановою затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зразки посвідчень особам, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи, з вкладишами до них.

Відповідно до пункту 6 названого Порядку громадянам, віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В громадянина, який постійно працює і проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Тим часом форма додатку №5 цього Порядку передбачала надання відомостей про те, що особа постійно працює і проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю в конкретному населеному пункті області. Додаткових умов, як-то проживання не менше як 4 роки станом на 01 січня 1993 року, для видачі посвідчення такого зразка, передбачено не було.

Відтак, посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіологічного контролю у 1986 -1993 роках, 4 категорія, серія В, не є доказом проживання у зоні радіологічного контролю не менше 4-х років станом на 01 січня 1993 року.

Посвідчення позивача видане на основі Порядку №44, який не передбачав будь-яких строків проживання чи роботи в певній території для його видачі, достатнім було проживання на час видачі такого посвідчення.

Таким чином, суд ввважає безпідставними посилання позивача на те, що наявність у неї посвідчення старого зразка, надає безумовне право на зменшення пенсійного віку.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку №22-1 при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Вирішуючи питання про дотримання позивачем цієї вимоги, судом враховується, що відповідно до довідки від 10.10.2023 №3667, яка видана відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради, ОСОБА_1 була зареєстрована та постійно проживала з 28.04.1990 по 02.03.2001 в с.Чолівка, з 02.03.2021 по 21.12.2022 вул. Т.Кралі м. Коростень, що відноситься до зони посиленого радіологічного контролю.

Відповідно до довідки №81/5 від 15.12.2023 Органу самоорганізації населення - спілки голів окружних будинкових, вуличних комітетів Коростенської міської ради Житомирської області, ОСОБА_1 з 22.11.1968 по 22.12.2022 проживала без реєстрації в с. Чолівка Коростенського району Житомирської області, що підтверджують сусіди. До довідки додається акт від сусідів, який підтверджує факт проживання позивача в с. Чолівка Коростенського району Житомирської області з 22.11.1968 по 22.12.2022.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" від 23.07.1991 №106 с. Чолівка Коростенського району Житомирської області відноситься до зони посиленого радіологічного контролю.

До матеріалів справи ОСОБА_1 також надала довідку виконавчого комітету Овруцької міської ради №20-749 від 18.10.2022 про те, що ОСОБА_1 з 15.08.1988 по 27.04.1993 працювала вчителем в Руднянській неповній середній школі в с. Рудня, Коростенського району Житомирської області, яке відноситься до зони безумвного/обов`язкового відселення.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою статтею 55 Закону України №796-ХІІ, якщо не обумовлено інше. Тобто, сумування періодів проживання в різних зонах радіоактивного забруднення вказаним Законом не передбачено.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю, що становить не менше 4 років станом на 01.01.1993 та дає позивачу право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 55 Закону №796-ХІІ.

Виходячи з встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку є протиправними та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Однак, відносно позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 10.11.2023, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Так, повноваженнями щодо призначення та виплати пенсії за віком наділений виключно відповідач, а тому зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду заяви про призначення пенсії, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановлені судових рішень.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, беручи до уваги, що відповідачем не було надано оцінки всім документам, поданим позивачем, оскільки деякі документи були подані лише безпосередньо до суду, у зв`язку з чим, не перевірено наявності у нього права на призначення пенсії, з урахуванням таких документів, вказана позовна вимога є передчасною, передбачає втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не може бути задоволена.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому суд зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви позивача про призначення йому пенсії має вчинити саме той територіальний орган Пенсійного фонду України, що був визначений за принципом екстериторіальності, як орган, що вирішував питання про призначення пенсії, тобто в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, а тому в частині позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити виплату пенсії слід відмовити.

Враховуючи положення частини першої статті 139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1073,60 грн, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, оскільки в ході розгляду справи, суд дійшов висновку про протиправність прийнятого вказаним органом рішення.

Керуючись ст.ст. 77, 90, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України -

вирішив:

Адмістраивний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир,Житомирська обл., Житомирський р-н,10003. РНОКПП/), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул. Андрія Саєнка, 10,м. Фастів, Київська обл., Фастівський р-н, 08500. РНОКПП/) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 16.11.2023 №47168/0316 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону України"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із врахуванням висновків суду викладених у рішенні.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

26.09.24