Справа № 500/4776/24
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4776/24

26 вересня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Слізяк Мар`яну Миколаївну звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо непроведення остаточного розрахунку зі сплати грошового забезпечення під час переміщення ОСОБА_1 13.12.2023;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при переміщенні за період з 13.12.2023 по 01.05.2024 у розмірі 98703 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 12.03.2020 по 25.06.2024 проходив військову службу в Збройних Силах України, зокрема з 12.03.2020 по 13.12.2023 у Військовій частині НОМЕР_1 . У зв`язку з тим, що за час служби за окремі періоди відповідачем не виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, звернувся до суду. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/159/23 від 20.03.2023 (залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2023) зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, у розмірі по 100000 грн пропорційно в розрахунку на місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за відповідні (спірні) періоди. На виконання рішення суду 01.05.2024 відповідачем виплачено ОСОБА_1 грошове забезпечення на суму 297526,57 грн.

З огляду на те, що відповідачем остаточний розрахунок у зв`язку з переведенням 13.12.2023 в іншу військову частину проведено лише 01.05.2024, позивач вказує на наявність підстав для виплати йому відповідачем середнього грошового забезпечення за час неповного розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) за період з 13.12.2023 по 01.05.2024, через що звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 05.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

21.08.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач проти позову заперечує, вважає, що положення статті 116 та статті 117 КЗпП не можуть бути застосовані у спірному випадку, оскільки позивач не звільнений з військової служби, а переміщений для подальшого проходження військової служби за контрактом до іншої військової частини. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.30-32).

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 з 12.03.2020 по 25.06.2024 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, у тому числі з 12.03.2020 по 13.12.2023 у Військовій частині НОМЕР_1 , з 14.12.2023 по 25.06.2024 у Військовій частині НОМЕР_2 (а.с.7-8, 38).

Так, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.12.2023 №347 військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_1 , солдата резерву 204 запасної батареї Військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 29.11.2023 №600-РС на посаду навідника зенітного кулеметного відділення зенітно-кулеметного взводу зенітно-кулеметної роти Військової частини НОМЕР_4 , вважати таким, що 13.12.2023 справи і посаду у Військовій частині НОМЕР_1 здав і вибув до Військової частини НОМЕР_4 для подальшого проходження військової служби; 13.12.2023 виключити зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ; з 13.12.2023 зняти з усіх видів забезпечення та зі сніданку, 13.12.2023 зняти із котлового забезпечення у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.06.2024 №180 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , робітника підсобного 3-го інженерного відділення 3-го інженерного взводу 5-ї інженерної роти, звільненого наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 15.06.2024 №263-РС у відставку за підпунктом б за станом здоров`я (за наявності інвалідності (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу)) частини четвертої пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати, що справи та посаду здав і вибув для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Також судом встановлено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2023, у справі №500/159/23 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення у період з 06.06.2022 по 20.12.2022 у розмірі по 100000 грн пропорційно із розрахунку на місяць; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, у розмірі по 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за такі періоди: 06.06.2022, з 11.06.2022 по 30.06.2022 включно, з 01.07.2022 по 05.07.2022 включно та з 12.07.2022 по 31.07.2022 включно, з 01.08.2022 по 12.08.2022 включно та з 14.08.2022 по 31.08.2022 включно, з 01.09.2022 по 11.09.2022 включно, з 12.10.2022 по 14.10.2022 включно та з 27.10.2022 по 31.10.2022 включно, з 01.11.2022 по 16.11.2022 включно та з 23.11.2022 по 30.11.2022 включно, з 01.12.2022 по 20.12.2022 включно.

01.05.2024 відповідачем на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.03.2023, яке набрало законної сили 29.06.2023, у справі №500/159/23 виплачено ОСОБА_1 грошове забезпечення у сумі 297526,57 грн (а.с.9, 37).

Позивач вважає, що має право на компенсацію за затримку розрахунку (виплаті коштів на виконання судового рішення) при переміщенні в іншу військову частину на підставі статті 117 КЗпП України за період з 13.12.2023 по 01.05.2024.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1-2 цього Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Законом №2011-XII та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не встановлено відповідальність за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті. Водночас такі питання врегульовані КЗпП України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це зазначено у спеціальному законі.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, то застосуванню підлягають норми статті 116 та 117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби військовослужбовців. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №810/451/17.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Положення статті 117 КЗпП України передбачають можливість відшкодування середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку саме при звільненні зі служби. Тому у цій справі для з`ясування права позивача на виплату компенсації за затримку розрахунку при переміщенні (переведенні) в іншу військову частину слід надати відповідь на питання: чи є переміщення на військову службу в іншу частину звільненням з військової служби в розумінні статті 117 КЗпП України?

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

За змістом частини тринадцятої статті 6 цього Закону військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.

Підстави та порядок звільнення з військової служби визначені у статті 26 Закон № 2232-XII. Відповідно до частини першої цієї статті звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями тимчасово непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби.

Далі стаття 26 Закон № 2232-XII деталізує підстави для звільнення з військової служби, у тому числі військовослужбовців за контрактом.

Порядок звільнення військовослужбовців встановлений розділом ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення).

Згідно з пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 242 Положення особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Вказаним Положенням визначені питання не тільки звільнення військовослужбовців, а й переміщення військовослужбовців.

Так, пунктом 110 Положення визначено, що переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:

між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування;

між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України;

між військовими частинами видів, родів військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, - наказом керівника служби персоналу Міністерства оборони України.

Згідно з пунктом 109 Положення вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

Таким чином, законодавством чітко розмежовано підстави виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, яке здійснюється як при звільненні військовослужбовця у запас або у відставку, так і при переміщенні військовослужбовця по службі між військовими частинами одного та різних видів, родів військ.

У крайньому випадку військовослужбовець продовжує перебувати на військовій службі та отримувати грошове забезпечення.

У спірному випадку судом встановлено, що 13.12.2023 позивач був лише переведений (переміщений) з Військової частини НОМЕР_1 для продовження проходження військової служби в іншу військову частину. Фактично позивач звільнений з військової служби 25.06.2024 у відставку за підпунктом б за станом здоров`я (за наявності інвалідності (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу)) частини четвертої пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суд акцентує увагу на тому, що «переведення для подальшого проходження служби» та «звільнення з військової служби» не є тотожними поняттями. Військовослужбовець має право на відшкодування середнього грошового забезпечення за час неповного проведення розрахунку при звільненні лише в разі звільнення з військової служби, а не переміщення в іншу військову частину.

Виплату коштів ОСОБА_1 за рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 у справі №500/159/23 проведено Військовою частиною НОМЕР_1 01.05.2024, тобто до звільнення з військової служби.

Враховуючи те, що позивача було переведено/переміщено на посаду до іншої військової частини і не звільнено з військової служби, підстави для застосування положень статей 116, 117 КЗпП України відсутні.

До аналогічних висновків прийшли суди апеляційної інстанції, зокрема Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 28.02.2024 у справі № 460/14098/23, Другий апеляційний адміністративний суд у постановах від 19.03.2024 у справі №520/19000/23 та від 27.08.2024 у справі № 520/35955/23, Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 10.04.2024 у справі № 120/15136/23, Третій апеляційний адміністративний суд у постанові від 18.06.2024 у справі № 280/758/24, Перший апеляційний адміністративний суд у постанові від 22.07.2024 у справі №360/110/24.

На користь такого висновку свідчить і зміст відповідних наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.03.2020 №54 про вибуття позивача в іншу військову частину та наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 25.06.2024 №180 прийнятому внаслідок звільнення позивача з військової служби у відставку за станом здоров`я.

Перший наказ про вибуття ОСОБА_1 в іншу військову частину вказує лише про виплату грошового забезпечення військовослужбовцю за крайній місяць, зокрема, у наказі зазначено про виплату грошового забезпечення за період з 01.06.2024 по 25.06.2024 з щомісячною премією за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 590% місячного грошового забезпечення, надбавкою за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Натомість зі змісту наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.06.2024 №180 про звільнення позивача у відставку за підпунктом б за станом здоров`я (за наявності інвалідності (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу)) частини четвертої пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вбачається саме про проведення остаточного розрахунку та виплату усіх сум, що належать військовослужбовцю, при звільнення з військової служби.

Так, у наказі, крім виплати грошового забезпечення за період з 01.06.2024 по 25.06.2024 (крайній місяць служби) з щомісячною премією за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 590% місячного грошового забезпечення, надбавкою за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, вказано про виплату грошової компенсації за невикористанні основні та додаткові відпустки за увесь період проходження служби з 2020 року по 2024 роки, виплату одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до пункту 1 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460, у розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення, виплату грошової компенсації за недоотримане речове майно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (а.с.7).

Такий зміст наказу про звільнення вказує на те, що саме при звільненні, а не переміщенні військовослужбовця, здійснюється остаточний розрахунок при звільненні з військової служби.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та наведене правове регулювання, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, у задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення відповідачами судових витрат, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 26 вересня 2024 року.

Суддя Чепенюк О.В.