Справа № 260/660/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/660/24 пров. № А/857/8063/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П., Обрізко І.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.03.2024 (головуючий суддя Гебеш С.А.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м. Ужгород у справі № 260/660/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

10.02.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просив: Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови в проведенні ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії за вислугою років з урахуванням 5%, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, тобто в розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.01.2016 року пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням 5%, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, тобто в розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення; встановити судовий контроль за виконанням постанови суду шляхом покладенням обов`язку на Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подати у місячний строк з моменту набрання законної сили звіти про виконання постанови суду у цій справі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, у відповідача не було підстав призначати позивачу пенсію у розмірі 61 % грошового забезпечення, оскільки він звільнений зі служби в запас, а не у відставку, а тому з врахуванням вислуги років позивача, останній має право на пенсію в розмірі 56 % відповідних сум грошового забезпечення. Суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що пенсію за вислугу років в розмірі 56 % відповідних сум грошового забезпечення призначено позивачу у відповідності до вимог чинного законодавства. З огляду на викладене, у Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на момент звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії виходячи з основного розміру 61 % відповідних сум грошового забезпечення не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскільки згідно свідоцтва про хворобу №239 від 21.07.2010, військово-лікарською комісією його визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, то у позивача з 01.01.2016 виникає право на включення 5% до розрахунку уже призначеної пенсії за вислугу років. Позивач вважає, що визначальним у спірних правовідносинах є сам факт захворювання, яке спричинило подальшу непридатність до проходження служби, що було зафіксовано у передбачений законодавством спосіб відповідно до діючого підзаконного нормативного акту - Порядку №85.

Не погоджуючись з аргументами апеляційної скарги, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подало відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що для призначення 55 відсотків ключовим є звільнення особи згідно Положення про проходження служби в Збройних силах України саме у відставку за віком або за станом здоров`я, а не звільнення в запас. При цьому, відповідач зазначив, що у даному випадку позивача звільнено з органів внутрішніх справ в запас за п.64 Б (через хворобу) Положення про проходження служби в Збройних силах України, тому його вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про збільшення відсоткового значення розміру пенсії із вказаних підстав є безпідставними та необґрунтованими.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Закарпатській області з травня 2015 року та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач, 19.11.2023 року звернувся до Головного управління ПФУ в Закарпатській області із запитом, в якому просив повідомити чи бралося до уваги свідоцтво про хворобу №146 від 25.05.2015 року, яким встановлено захворювання, пов`язане із проходженням служби в міліції і чи враховано в основний розмір пенсії (56%) 5% по хворобі.

Листом від 07.12.2023 року Головне управління ПФУ в Закарпатській області повідомило позивача, що в матеріалах міститься свідоцтво про хворобу №146 від 25.05.2015 року. Однак враховуючи вимоги п. «а» ст. 13 Закону №2262 не передбачено врахуванням 5% відповідних сум грошового забезпечення при звільненні за станом здоров`я.

Позивач, вважаючи такі дії пенсійного фонду протиправними та такими, що порушують його права, звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», із змісту якої видно, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому, перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Пункт «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу) (далі Закон №2262) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше.

В п. «а» ч.1 ст.13 Закону №2262 визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Частиною 1 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, в редакції на час призначення пенсії позивачу) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) в запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Колегія суддів звертає увагу, що для визначення відсотку грошового забезпечення, з якого проводиться обчислення розміру пенсії, визначальне значення мала форма звільнення зі служби, а саме - у відставку чи у запас.

Пункт 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991р. № 114 (далі - Положення №114) встановлено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом №2232 для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом №2232 для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

В п. «б» ст.64 Положення № 114 видно, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Аналіз зазначених норм дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що звільнення зі служби в запас і у відставку є різними формами звільнення та пов`язані з настанням різних обставин.

Звільнення у запас через хворобу здійснюється у випадку недосягнення особою віку, встановленого Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» для перебування у запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я непридатні до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатні 2-го ступеня).

Однак, звільнення у відставку через хворобу здійснюється щодо осіб, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Із змісту витягу з наказу Управління МВС України в Закарпатській області від 29.05.2005 № 98 о/с вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п.п. 64 «в» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через обмежений стан здоров`я), з 30.12.2005р.

При цьому, на момент призначення пенсії позивачу п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачав, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Зважаючи на вищевикладені обставини, ОСОБА_1 , який звільнений в запас, пенсійний орган правильно встановив пенсію у розмірі 50 % (+6% за два роки вислуги понад 20 років) відповідних сум грошового забезпечення, оскільки розмір 55 % грошового забезпечення при обрахуванні пенсії застосовується для осіб, які звільнені у відставку за віком або за станом здоров`я.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу апелянта, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» внесено зміни в п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та розширено коло осіб, яким призначається пенсія на підставі п. «а» ч.1 ст.13 цього Закону за рахунок осіб, звільнених зі служби в поліції на підставі п.2, п.3 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому, вказані зміни застосовуються до осіб, звільнених зі служби в поліції на підставі п.2, п.3 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», а тому, необхідною обставиною, з існуванням якої законодавець пов`язує наявність у особи права на призначення пенсії у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, є звільнення у відставку за віком або за станом здоров`я, на підставі п.2, п.3 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Оскільки ОСОБА_1 звільнено зі служби у запас (через обмежений стан здоров`я) за п. -«в» ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС ще 31.05.2015, а не у відставку за віком чи за станом здоров`я на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», тому, відповідно до наведених вище норм законодавства позивач не має права на перерахунок пенсії з урахуванням 61% до грошового забезпечення.

Такі висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 05.02.2021р. у справі № 1.380.2019.000262 та від 11.03.2021р. у справі № 1.380.2019.002722, від 13.04.2022р. у справі №0540/6069/18-а, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом під час вирішення цього спору.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в перерахунку та виплаті позивачу пенсії за вислугою років з урахуванням 5 % звільнення через обмежений стан здоров`я, тобто в розмірі 61 % відповідних сум грошового забезпечення, така відмова є правомірною, а позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Частинами 1,2 ст.6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В ст.9 Конституції України, ст.17, ч.5 ст.19 Закону України від 23.02.2006р. 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави відмови у задоволенні позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі №260/660/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко