Справа № 280/7077/24
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

24 вересня 2024 року Справа № 280/7077/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - третя особа), в якій позивач просить суд:

залучити до участі у справі в якості третьої особи Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області;

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 28.06.2024 №41 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 24.01.1991 по 17.02.1994 та з 03.03.1994 по 20.11.1995, у зв`язку із чим призначити йому пенсію за віком згідно із п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 18.12.2024.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 21.06.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком та додав документи на підтвердження стажу роботи, а саме: трудову книжку НОМЕР_1 та архівну довідку від 13.06.2024 № 05 -07/ Л-1491. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду Україні у Київській області від 28.06.2024 №41 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відмовою зарахувати страховий стаж згідно із трудовою книжкою та довідкою від 13.06.2024 № 05 -07/Л-1491 за періоди роботи з 24.01.1991 по 17.02.1994 та з 03.03.1994 по 15.11.1995. Позивач вважає рішення відповідача від 28.06.2024 № 41 таким, що суперечить чинному законодавству, та не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню в судовому порядку із зобов`язанням призначити позивачу пенсію. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 05 серпня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення та виклику сторін.

Відповідач у поданому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що позивач звернувся до територіальних органів ПФУ 21.06.2024 із заявою про призначення дострокової пенсії. На підставі поданих позивачем документів, ГУ ПФУ у Київській області розглянуто заяву та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 28.06.2024 №41. Страховий стаж позивача становить 21 рік 5 місяців 18 днів. Необхідний страховий стаж становить 25 років. За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано період роботи з 24.01.1991 по 17.02.1994 оскільки запис про звільнення завірений печаткою СССР, період роботи за довідкою від 13.06.2024 №05-07/Л-1491, оскільки прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 ». Прийнято рішення відмовити в призначенні пенсії, оскільки позивач не набув необхідного страхового стажу. З огляду на викладене, Управління здійснювало свої повноваження в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що позивач звернувся за місцем реєстрації до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначенням дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003. У відповідності до Порядку 22-1 підрозділом, відповідальним за розгляд заяви позивача та винесення відповідного рішення було визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області. Вказаним управлінням було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 28.06.2024 № 41. Результати розгляду документів доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 24.01.1991 по 17.02.1994, оскільки запис про звільнення завірений печаткою СССР; період роботи за довідкою від 13.06.2024 №05-07/Л-1491, оскільки прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_4 ». Для зарахування періодів з 24.01.1991 по 17.02.1994, необхідно надати уточнюючу довідку про періоди роботи, видану підприємством, на якому працював заявник, на підставі первинних документів за час виконання роботи. Прийнято рішення, відмовити в призначенні пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Після винесення зазначене Рішення направлено до ГУ ПФУ в Запорізькій області та в подальшому долучено до матеріалів відмовної електронної пенсійної справи позивача. Вказує, що посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області було застосовано належний законодавчий акт при прийнятті рішення від 28.06.2024 №41 та їх дії не суперечать нормам чинного законодавства, а отже відсутні підстави для скасування прийнятого рішення. Таким чином, відповідач діяв правомірно у відповідності до діючого законодавства. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.

З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що 21.06.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок), заяви, які подаються особами, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням зазначеного Порядку заява позивача від 21.06.2024 була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Київській області та прийнято рішення від 28.06.2024 №41 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком.

Відповідно до рішення ГУ ПФУ у Київській області від 28.06.2024 №41, пенсійний вік, визначений п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 55 років. Вік заявника 55 років. Необхідний страховий стаж, визначений п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 25 рік. Страховий стаж особи становить 21 рік 4 місяці 18 дні.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано:

період роботи з 24.01.1991 по 17.02.1994, оскільки запис про звільнення завірений печаткою СССР;

період роботи за довідкою від 13.06.2024 №05-07/Л-1491, оскільки прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_4 ».

Для зарахування періодів з 24.01.1991 по 17.02.1994, необхідно надати уточнюючу довідку про періоди роботи, видану підприємством, на якому працював заявник, на підставі первинних документів за час виконання роботи.

Відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу.

Позивач вважає рішення відповідача від 28.06.2024 №41 про відмову в призначенні пенсії за віком протиправним, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення дострокової пенсії за віком мають учасники бойових дій після досягнення чоловіками 55 років, та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків.

Позивач набув 55-річного віку 17.12.2023, що підтверджується його паспортом № НОМЕР_2 .

Довідкою Військової часини НОМЕР_3 від 03.04.2024 №3399 та посвідченням учасника бойових дій (дублікат) від 02.02.2024 №460169 підтверджується статус позивача, що дає право на призначення дострокової пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV).

Відповідно до рішення ГУ ПФУ у Київській області від 28.06.2024 №41 страховий стаж позивача становить 21 рік 4 місяці 18 дні.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: період роботи з 24.01.1991 по 17.02.1994, оскільки запис про звільнення завірений печаткою СССР; період роботи за довідкою від 13.06.2024 №05-07/Л-1491, оскільки прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_4 ».

Згідно із ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

При зверненні за призначенням пенсії позивачем було надано трудову книжку НОМЕР_1 записами № 7-14 підтверджуються періоди роботи позивача з 24.01.1991 по 17.02.1994 та з 03.03.1994 по 15.11.1995.

Із змісту записів №7-10 трудової книжки позивача НОМЕР_1 вбачається, що його 24.01.1991 було прийнято на роботу до Пологівського вагонного депо Запорізького відділення Придніпровської залізниці, де він працював 17.02.1994 та звільнився за власним бажанням, запис засвідчено підписом посадової особи та печаткою роботодавця.

Із змісту записів №11-14 трудової книжки позивача НОМЕР_1 вбачається, що його було прийнято в члени колгоспу 28.01.1994 та він направлений працювати слюсарем згідно із протоколом від 03.03.1994 №3, 20.11.1995 позивача виключено з членів колгоспу відповідно до протоколу від 25.12.1996 №12.

У записах №12-13 трудової книжки позивача НОМЕР_1 вказано встановлений у колгоспі мінімум трудоднів на 1994-1995 роки - 260 та відпрацьовані позивачем дні за 1994 рік 293 та за 1995 - 286, тобто встановлений мінімум позивачем відпрацьовано.

Архівна довідка Державного архіву Запорізької області від 13.06.2024 № 05-07/ Л-1491 містить аналогічну інформацію про прийняття позивача 28.01.1994 в члени колгоспу та надання роботи слюсаря з 03.03.1994 із посиланням на протокол від 03.03.1994 №3 та про його звільнення з 15.11.1995 із посиланням на протокол від 25.12.1996 №12.

Проте рішення від 28.06.2024 №41 не містить мотивів відмови у зарахуванні періоду роботи позивача з 03.03.1994 по 20.11.1995 на підставі даних трудової книжки, водночас, посилання відповідача на різницю у написанні прізвища позивача у довідці та паспорті є проявом надмірного формалізму та порушенням принципу належного урядування.

Суд зауважує, що трудова книжка містить всю необхідну інформацію про роботу позивача, а саме про дати прийняття на роботу та звільнення з неї, назви посад, тобто про періоди зайнятості позивача на відповідних роботах, а також про підстави внесення відповідних записів.

Записи про прийняття та звільнення з роботи містять дати прийому, звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, а також завірені підписом відповідальної особи та скріплені печаткою, не містять помилок, неточностей, підтирань чи виправлень, а тому не викликають сумнівів.

Запис №10 про звільнення позивача у трудовій книжці проведено з додержанням правил, передбачених Інструкцією № 58.

Суд зазначає, що Україну проголошено незалежною демократичною державою 24.08.1991. До цього часу, на печатках підприємств, установ та організацій могли міститися написи «УРСР», «СССР». В подальшому зміна печаток відбувалась поступово і протягом значного часу.

Та обставина, що роботодавець своєчасно не замінив печатку не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи.

Зазначення на печатці підприємства, на якому працював позивач, слова «СССР» жодним чином не спростовує факту звільнення позивача згідно із відповідним записом. Докази недійсності зазначеної печатки у відповідача відсутні і до суду не надані.

Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а викладено релевантні правові висновки, згідно із якими відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення; здійснений неналежним чином запис у трудовій книжці не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення; працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Крім того, у постанові від 25.04.2019 у справі №593/283/17 Верховним Судом зазначено, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Отже, відмова у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу позивача несумісна з принципами верховенства права та належного урядування. У рішенні ЄСПЛ від 20.01.2021 у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (пункт 70 цього рішення).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», пункту 58, «Ґаші проти Хорватії», № 32457/05, пункту 40, «Трґо проти Хорватії», № 35298/04, пункту 67)

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що доводи Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області є необґрунтованими, як наслідок рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 28.06.2024 №41 є протиправним та таким, що не відповідає критеріям визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, дотримання яких перевіряє адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, внаслідок чого підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що періоди роботи з 24.01.1991 по 17.02.1994 та з 03.03.1994 по 20.11.1995 мають бути зараховані до загального страхового стажу позивача.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши докази по справі в їх сукупності за правилами статей 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах відповідачем було порушено права позивача.

Відповідно до п. 14-6.2. Прикінцевих положень Закону 1058 тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, для осіб, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, у разі якщо звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, за умови що передбачений частиною першою статті 45 цього Закону строк звернення за призначенням відповідної пенсії не сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Оскільки позивач проживає на території Запорізької міської територіальної громади, яка відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, відноситься до території, на якій ведуться (велися) бойові дії, тому пенсія йому мала бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку - 18.12.2023.

В спірному випадку заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області та за результатом її розгляду прийнято рішення від 28.06.2024 №41. Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області у цьому спорі є органом, що призначає пенсію.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Тобто, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області, проте обов`язок виплати пенсії, у випадку її призначення залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

За таких обставин, виплата пенсії повинна проводитись Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області після отримання від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області рішення про призначення пенсії та матеріалів пенсійної справи.

При цьому, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З огляду на установлені обставини справи, наведені норми законодавства, вимоги позивача, та оскільки подана позивачем заява з документами по суті розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, суд дійшов до висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення порушеного прав позивача, є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 28.06.2024 №41 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 24.01.1991 по 17.02.1994 та з 03.03.1994 по 20.11.1995, у зв`язку із чим призначити йому пенсію за віком згідно із п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 18.12.2024.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м.Фастів, вул.Саєнка Андрія, буд.10, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-б, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 28.06.2024 №41 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 24.01.1991 по 17.02.1994 та з 03.03.1994 по 20.11.1995, у зв`язку із чим призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно із п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 18.12.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова