Справа № 936/649/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 936/649/24 пров. № А/857/20615/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 29 липня 2024 року у справі №936/649/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління національної поліції в Закарпатській області, капітана поліції Заводунова Ярослава Сергійовича, інші відділення поліції №1 (м. Свалява) Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

суддя в 1-й інстанції Пелих О.О.

час ухвалення рішення 29.07.2024,

місце ухвалення рішення смт. Воловець,

дата складання повного тексту рішення не зазначено, -

В С Т А Н О В И В :

17.06.2024 представник позивача - адвокат Повідайчик В.І. звернувся в інтересах ОСОБА_1 до суду з позовом до Головного Управління національної поліції в Закарпатській області, капітана поліції Заводунова Ярослава Сергійовича, інші відділення поліції №1 (м. Свалява) Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, в якому просив: визнати, що строку звернення до суду ОСОБА_1 пропустив з поважних причин та поновити його; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12.04.2024 серії ЕНА №1887426 визнати протиправною та скасувати; вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 12.06.2024 ОСОБА_1 отримав засобами телефонного зв`язку з Свалявського відділення державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію про те, що відносно нього відкрито виконавче провадження з виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1887426 від 12.04.2024, винесену капітаном поліції ОСОБА_2 «інші» поліцейський відділення поліції №1 (м.Свалява) Мукачівського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області.

Зазначеною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) й накладено на нього штраф у розмірі 340,00 грн. З оскаржуваної постанови слідує, « 12.04.2024 о 08 год. 32 хв. в м. Мукачево, вулиця Томаша Масарика (Матросова), водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «MERCEDES BENZ А 160» д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.17 чим порушив п. 8.4. ґ. ПДР - порушення вимог інформаційно-вказівних знаків». Стверджує, що постанова була винесена без роз`яснення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, зазначивши при цьому що при розгляді він має право на захисника та без з`ясування обставин адміністративного правопорушення, які належало з`ясувати при розгляді справи. Вважає, що постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відсутні будь-які докази щодо його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

На підставі наведеного, просить суд поновити пропущений строк для оскарження постанови та скасувати постанову серії ЕНА №1887426 від 12.04.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та вирішити питання розподілу судових витрат, понесених позивачем, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області у справі №936/649/24 позов задоволено; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1887426 від 12.04.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень - визнано незаконною та скасовано, а справу надіслано на новий розгляд до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 гривень та 1087,50 гривень витрат на правову допомогу, а всього 1693 (одну тисячу шістсот дев`яносто три) гривень 10 копійок.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення даного спору та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, яке підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги, серед іншого, зазначено, що суд першої інстанції допустив порушення процесуального закону, оскільки не розглянув клопотання відповідача про залишення позову без розгляду окремою ухвалою, а у рішенні суду. Крім того, твердження позивача про те, що він зазначив у клопотанні про свій намір скористатися правовою допомогою, а тому хотів перенести розгляд справи на інший день , є безпідставними.

Також відповідач висловив незгоду з стягнутими за рахунок його бюджетних асигнувань судовими витратами.

Апелянт просив рішення суду першої інстанції скасувати, а у задоволенні позову відмовити повністю.

23.09.2024 від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Воловецького районного суду закарпатської області від 29.07.2024 у справі №936/649/24 - без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту позовної заяви слідує, що позивач ОСОБА_1 12.06.2024 отримав засобами телефонного зв`язку з Свалявського відділення державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію про те, що відносно нього відкрито виконавче провадження по виконанню постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1887426 від 12.04.2024, винесену капітаном поліції ОСОБА_2 «інші» поліцейський відділення поліції №1 (м.Свалява) Мукачівського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській облассерії ЕНА №1887426 від 12.04.2024. Тому, суд першої інстанції вважав, що позивач пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, і його слід поновити.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах, не подано суду жодного доказу на підтвердження дотримання порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення (ст. 279 КУпАП), зокрема, забезпечення позивачу права на професійну правничу допомогу, гарантованого ст. 59 Конституції України, на що представником позивача зроблено посилання у позовній заяві.

З огляду на викладене, позов задоволено повністю, спірну постанову скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у виді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із такого.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.04.2024 капітаном поліції ОСОБА_2 відділення поліції №1 (м. Свалява) Мукачівського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області, винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1887426 від 12.04.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 340,00 гривень.

Зі змісту постанови слідує, що 12.04.2024 о 08 год. 32 хв. в м. Мукачево, вулиця Томаша Масарика (Матросова), водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «MERCEDES BENZ А 160» д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.17 чим порушив п. 8.4. ґ. ПДР.

Оскільки позивач не погодився із спірною постановою, звернувся до суду із цим позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Щодо процесуальних порушень, на які вказує відповідач у своїй апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає таке.

Строки на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності також визначені статтею 289 КУпАП.

Відповідно до цієї статті скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів із дня винесення постанови, а щодо постанов у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів із дня набрання постановою законної сили. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частиною 2 ст. 291 КУпАП передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Згідно із ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз норм ст. 289 КУпАП і ч. 2 ст. 291 КУпАП свідчить, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, може бути оскаржена протягом десяти днів після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Аналогічна правова норма закріплена також у ч. 2 ст. 286 КАС України, відповідно до приписів якої позовну заяву щодо оскарження рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі може бути подано протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, при вирішенні питання пропуску строку звернення з позовом до суду щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, суди повинні з`ясувати дату отримання цієї постанови.

Колегія суддів з`ясувала, що в оскарженій постанові в графі про отримання постанови проставлено відмітку «відмовився». Своєю чергою, доказів її скерування ОСОБА_1 та отримання такої до матеріалів справи не надано.

За таких обставин, доводи сторони позивача про те, що ОСОБА_1 12.06.2024 отримав засобами телефонного зв`язку з Свалявського відділення державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію про те, що відносно нього відкрито виконавче провадження по виконанню постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1887426 від 12.04.2024, винесену капітаном поліції ОСОБА_2 «інші» поліцейський відділення поліції №1 (м.Свалява) Мукачівського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області серії ЕНА №1887426 від 12.04.2024, а тому позивач пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, і його слід поновити не спростовано.

Колегія суддів погоджується з покликаннями представника відповідача на те, що відповідні процесуальні питання вирішуються шляхом постановлення ухвали, однак зауважує, що ст. 317 КАС України передбачає, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У даному випадку такого порушення не відбулося, бо неправильним вирішенням цієї справи було б залишення позову без розгляду.

Своєю чергою, нерозгляд клопотань про залишення позову без розгляду та визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з позовом та поновлення такого строку шляхом постановлення процесуальних ухвал не є виною позивача, а є діями суду першої інстанції, за які позивач не повинен нести тягар процесуальної відповідальності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, за приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Згідно з пунктом 8.1. ПДР України встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.2.1 ПДР України дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідачі вимогам Державного стандарту.

Відповідно до пункту 8.4 «ґ» ПДР дорожні знаки поділяються на групи, зокрема, інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Дорожній знак 5.17.1 «Напрямок руху по смугах» є знаком з відповідною кількістю стрілок використовується на дорогах, що мають три смуги і більше, коли в кожному напрямку налічується неоднакова кількість смуг руху.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 1 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: […] технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався) […].

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці.

КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

Суд звертає увагу, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

При цьому, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, про що неодноразово вказував Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а.

У разі відсутності в постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Як встановлено судом першої інстанції з оскаржуваної постанови, що 12.04.2024 о 08 год. 32 хв. в м. Мукачево, вулиця Томаша Масарика (Матросова), водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «MERCEDES BENZ А 160» д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.17 чим порушив п. 8.4. ґ. ПДР.

Колегія суддів зауважує, що дорожній знак 2.17 в ПДР відсутній, однак зазначений в оскарженій постанові, а порушення знаку 5.17.1 з`ясовано зі змісту відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги

Колегія суддів також звертає увагу на те, що на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, зазначеного в постанові серії ЕНА № 1887426 від 12.04.2024, до апеляційної скарги долучено 8 відеозаписів, які здійснені на невідомий пристрій, оскільки у постанові не вказано про здійснення відеофіксації та за допомогою якого відеозаписуючого пристрою такий вчинено.

Проте в оскаржуваній постанові, у п. 7, відсутні відомості про додавання до постанови відомостей про технічні засоби, за допомогою яких їх здійснено, як фіксації вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Ба більше, зі змісту відеозапису 1 не з`ясовано вчинення позивачем правопорушення, оскільки відсутній запис моменту заїзду на перехрестя з круговим рухом, а зафіксовано вже факт його проїзду транспортним засобом позивача та зупинку поліцейським.

Інших належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

За принципом презумпції невинуватості: всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано докази на підтвердження факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, а тому наявні підстави для скасування постанови серії ЕНА № 1887426 від 12.04.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 139 КАС якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Щодо стягнення на користь позивача судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, а саме, витрат на правничу допомогу у сумі 1087,50 грн, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відповідно до пункту 1 частини 3 цієї ж статті КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України врегульовані питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, в апеляційній скарзі відповідач зазначив про неспівмірність витрат понесених позивачем на оплату правничої допомоги.

Підтвердженням понесених витрат на професійну правничу допомогу є Договір-доручення про надання правової допомоги від 14.06.2024 укладеного між адвокатом Повідайчик В.І. та позивачем ОСОБА_1 та акт прийняття-здавання наданих послуг згідно договору-доручення про надання правової допомоги від 14.06.2024.

Відповідно до п. 4.2 Договору, гонорар адвоката погоджений за взаємною згодою сторін в межах надання послуг згідно пункту 1.1. Договору в справі про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, зазначеної в пункту 1.1. Договору становить 435,00 гривень за 1 годину роботи адвоката.

Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг) адвокатом Повідайчик В.І., який викладено у акті прийняття-здавання наданих послуг згідно договору-доручення про надання правової допомоги від 14.06.2024, надано наступні послуги ОСОБА_1 , а саме: 1) інтерв`ювання клієнта вартістю 217,50 грн; 2) ознайомлення з матеріалами справи вартістю 217,50 грн; 3) інтерв`ювання клієнта та узгодження позицій вартістю 217,50 грн.; 4) підготовка й оформлення позовної заяви вартістю 435,00 грн. Із даного акту вбачається, що адвокатом в межах надання послуг за вказаним договором затрачено 9,5 годин, що становить суму у розмірі 1087,50 гривень.

Враховуючи долучені до матеріалів справи докази колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вартості гонорару адвоката ОСОБА_3 в розмірі 1087,50 грн.

У цій справі, колегія суддів при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими ч. 5 ст. 134 КАС України, проаналізувавши складність справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу відповідає умовам співмірності в розмірі 1087,50 грн.

Крім того, позивач поніс витрати на оплату судового збору в розмірі 605,60 грн, а тому ці витрати підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 29 липня 2024 року у справі №936/649/24 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1887426 від 12.04.2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень - визнати незаконною та скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13; на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі1693 (одну тисячу шістсот дев`яносто три) гривень 10 копійок, зокрема 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору та 1087 (одна тисяча вісімдесят сім) гривень 50 копійок витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 24.09.24