Справа № 240/8973/24
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Житомир справа № 240/8973/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 06.03.2024 № 34 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком починаючи з 27.02.2024 роки з урахуванням п. 6 ч.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06.03.2024 року відповідач рішенням № 34 повідомив про неможливість призначення пенсії, оскільки посада та виробництво, зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 від 01.07.1985 року не зазначені у постанові Кабінету Міністрів України від 15.11.1996 № 1391 "Про затвердження переліків робіт за межами зони відчуження, де за урядовими завданнями у 1986 роках виконувалися роботи в особливо шкідливих умовах (за радіаційним фактором), пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи", а отже право на зниження пенсійного віку відсутнє. Однак, позивач вказує на те, що має посвідчення громадянина, який тимчасово працював на території зони безумовного (обов`язкового) відселення у 1986-1987 роках, відповідно до якого має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які тимчасово працювали з моменту аварії до 1 липня 1986р. не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років на території безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що їх було направлено до цієї зони за розпорядженням міністерств, відомств, виконавчих комітетів обласних Рад народних депутатів.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі, надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач працював з 26 червня 1985 року по 07 лютого 1994 року в Республіканському інституті Укркоммунремдорпроек Житомирської філії на посаді мірника, згідно Переліку № 1391 відсутнє виробництво, види робіт, а також професія осіб на посаді, які працювали за межами зони відчуження на роботах в особливо шкідливих умовах (за радіаційним фактором), пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Отже, рішення Головного управління в Житомирській області є правомірним та вмотивованим.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач є громадянином, який тимчасово працював на території зони безумовного (обов`язкового ) відселення у 1986-1987 роках, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 11 червня 1993 року, виданого Житомирською обласною державною адміністрацією.

27.02.2024 у віці 59 років ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

До заяви наддав : військовий квиток, документи про освіту, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000, військовий квиток НОМЕР_4 , Постанову бюро Житомирського обкому Компартії України і виконавчого комітету обласної ради народних депутатів №20 від 20.06.1986, посвідчення громадянина, який тимчасово працював на території зони безумовного (обов`язкового ) відселення у 1986-1987 роках серії НОМЕР_3 від 11.06.1993, довідку від 01.03.2023 №01/03, форму ОК-5, Наказ Республіканського проектно-вишукувального інституту Укркоммунремдорпроек Житомирської філії № 54К/1 від 18.06.1986, архівну довідка Державного архіву Житомирської області від 31.01.2015 №М/128, довідку від 14.05.1993 №20, видану Виконавчим комітетом Богунської районної ради народних депутатів м. Житомира Житомирської області, трудову книжку НОМЕР_2 .

За результатами розгляду заяви відповідачем було прийнято рішенням від 06.03.2024 № 34 про відмову у призначенні пенсії, вмотивовану тим, що посада та виробництво, зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 від 01.07.1985 року не зазначені у постанові Кабінету Міністрів України від 15.11.1996 № 1391 "Про затвердження переліків робіт за межами зони відчуження, де за урядовими завданнями у 1986 роках виконувалися роботи в особливо шкідливих умовах (за радіаційним фактором), пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи", а отже право на зниження пенсійного віку відсутнє.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Частиною 1 ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції на час отримання позивачем посвідчення, а саме 11.06.1993) визначено, що право на пільги, передбачені цим Законом, мають особи, які тимчасово працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років на території зони безумовного (обов`язкового) відселення, за умови що їх було направлено в цю зону за розпорядженнями міністерств, відомств, виконавчих комітетів обласних Рад народних депутатів.

Відповідно до п. 7 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 р. № 501 (у редакції на момент видачі довідки №20 від 14.05.1993), громадянам, які тимчасово працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 і 1987 років на території зони безумовного (обов`язкового) відселення, за умови, що їх було направлено в цю зону за розпорядженнями міністерств, відомств, виконавчих комітетів обласних Рад народних депутатів, видаються посвідчення рожевого кольору, серія Г, на підставі довідки встановленого зразка.

В матеріалах справи міститься довідка від 14.05.1993 року №20, видана Виконавчим комітетом Богунської районної ради народних депутатів м. Житомира Житомирської області, в якій зазначено, що ОСОБА_1 працював з 10.06.1986 по 11.07.1986 у населеному пункті с. Голубієвичі, Христинівка Народицького району, віднесеному до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_3 від 11.06.1993 року, виданого Житомирською обласною державною адміністрацією, позивач є громадянином, який тимчасово працював на території зони безумовного (обов`язкового ) відселення у 1986-1987 роках.

Дане посвідчення ніким не оспорювалось, а тому є чинним.

Таким чином, дане посвідчення надає право ОСОБА_1 користуватися компенсаціями та пільгами, встановленими ст. 24 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції, яка діяла на час встановлення цього статусу, а саме: передбаченими пунктами 1, 6, 8, 20, 27, 29 статті 20, пунктом 15 частини першої статті 22, пунктом 3 статті 23 цього Закону.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (діяла на момент розгляду заяви позивача) особам, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаним з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувалися за урядовими завданнями, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на два роки.

Отже, на момент звернення позивача із заявою, для надання пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно п.6 ч.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", має бути дотримано дві умови для призначення пенсії, а саме те, що 1) позивач працював за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаним з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС та 2) працював з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років.

Як вбачається з спірного рішення про відмову у призначенні пенсії підставою відмови стало те, що згідно записів трудової книжки від 01.07.1985 НОМЕР_2 , позивач працював з 26 червня 1985 року по 07 лютого 1994 року в Республіканському інституті Укркоммунремдорпроек Житомирської філії на посаді мірника, згідно Переліку № 1391 відсутнє виробництво, види робіт, а також професія осіб на посаді, які працювали за межами зони відчуження на роботах в особливо шкідливих умовах (затрадіаційним фактором), пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Надаючи правову оцінку рішенню про відмову у призначенні пенсії, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Як вже зазначалося, відповідно до посвідчення серії "Г" № 037369, яке видане 11.06.1993, позивач є особою, яка тимчасово працювала на території зони безумовного (обов`язкового) відселення у 1986-1987 роках.

При цьому редакція ст. 55 цього Закону, яка діяла на час надання позивачу відповідного статусу, також передбачала право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки особам, які тимчасово працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

В той же час, редакція ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" була змінена Законом України № 230/96-ВР від 06.06.1996 та абзац сьомий пункту 2 цієї статті викладено в такій редакції: "особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувалися за урядовими завданнями, - 2 роки".

Таким чином, на час звернення позивача за призначенням пенсії, тобто на час виникнення спірних правовідносин, чинне законодавство по-іншому регулює умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.1996 № 1391 затверджено Перелік видів робіт і місць за межами зони відчуження, де за урядовими завданнями у 1986-1987 роках виконувались роботи в особливо шкідливих умовах (за радіаційним фактором), пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи (далі - Перелік).

Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , позивач в період з 26.06.1985 по 07.02.1994 займав посаду мірника в Республіканському Інституті Укркоммунремдор Житомирська філія.

Водночас, посада мірник відсутня у Переліку виробництв, видів робіт, а також професій та посад осіб, які працювали за межами зони відчуження на роботах в особливо шкідливих умовах (за радіаційним фактором), пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

В Наказі Республіканського проектно-вишукувального інституту Укркоммунремдорпроек Житомирської філії № 54К/1 від 18.06.1986 відсутня інформація про направлення позивача на виконання урядового завдання передбаченого Переліком № 1391.

Суд критично розцінює довідку Державного архіву Житомирської області від 31.01.2015 №М/128, оскільки вона видана на ім`я іншої особи та не містить відомостей, які б підтверджували факт роботи позивача за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаним з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувалися за урядовими завданнями.

Позивач ні до органу Пенсійного фонду, ні до матеріалів справи не надав документів, що підтверджують факт його роботи з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках за межами зони відчуження, що виконувалися за урядовими завданнями.

Таким чином, позивачем не підтверджено умову для надання пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно п.6 ч.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, суд вважає безпідставним посилання позивача щодо наявності у нього права на пільги та компенсації у зв`язку з наявністю посвідчення, оскільки ст. 55 цього Закону, яка є спеціальною та застосовується до спірних правовідносин, регулює умови призначення пенсій, а не пільг та компенсацій, тому ці доводи до уваги не приймаються.

З урахуванням наведеного, під час розгляду заяви позивача на підставі долучених до неї документів у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не було законних підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 вказаного Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено підстави для призначення пенсії з 27.02.2024, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову позивачу в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку є правомірним.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003. РНОКПП/) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

26.09.24