Справа № 200/4585/24
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року Справа№200/4585/24

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Незалежності, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

08 липня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) житла, за період з 05.02.2020 року по 30.04.2024 року включно, виходячи з розрахунку визначеного пунктом 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 450;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом (найом) житла, за період з 05.02.2020 року по 30.04.2024 року, виходячи з розрахунку визначеного пунктом 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 450.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач протиправно зменшив розмір компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень військовослужбовцям, чим не дотримано вимоги пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 450. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

У строк, встановлений судом, відповідачем надано відзив на позов ОСОБА_1 , у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що визначення розміру грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення та її виплата здійснюються не лише згідно наказу командира військової частини, де проходить службу військовослужбовець, а її розмір не повинен перевищувати розмір визначений пунктом 2 Порядку № 450 та виплата грошової компенсації здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони на відповідний рік і щороку визначається з огляду на наявний фінансовий ресурс, передбачений в кошторисі Міноборони для цієї виплати на відповідний бюджетний період.

Згідно з пунктом 12 наказу Міністерства оборони України від 18.02.2020 № 45 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2020 рік» з 01 січня 2020 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень в обласних центрах встановлено у розмірі 2850,00 грн на місяць, в інших населених пунктах 1 900 грн. на місяць. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розмірі збільшуються в 1,5 раза.

Згідно з пунктом 12 наказу Міністерства оборони України від 12.03.2021 № 59 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2021 рік» з 01 січня 2021 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень в обласних центрах встановлено у розмірі 2850,00 грн на місяць, в інших населених пунктах 1 900 грн. на місяць. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розмірі збільшуються в 1,5 раза.

Згідно з пунктом 12 наказу Міністерства оборони України від 31.01.2022 № 30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік» з 01 січня 2022 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень в обласних центрах встановлено у розмірі 2850,00 грн на місяць, в інших населених пунктах 1 900 грн. на місяць. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розмірі збільшуються в 1,5 раза.

Відповідно до доручення Міністерства оборони України від 30.01.2023 №2418/з з 01 січня 2023 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень в обласних центрах встановлено у розмірі 2850,00 грн на місяць, в інших населених пунктах 1 900 грн. на місяць. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розмірі збільшуються в 1,5 раза.

Відповідно до окремого рішення від 23.01.2024 №2306/з, з 01 січня 2024 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям за піднайом (найом) жилих приміщень встановити: у місті Київ 4 560 гривень на місяць; в обласних центрах 3 420 гривень на місяць; в інших населених пунктах 2 280 гривень на місяць. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри збільшуються в 1,5 раза.

Зазначені накази, доручення Міністерства оборони України та окремі рішення не скасовані та нечинними в судовому порядку не визнавались.

Згідно з довідкою вiд 22.07.2024 року №1565 в 2020 році позивачу нараховувалась грошова компенсація в розмірі 1 900 грн. за місяць, в 2021 році 1 900 грн. за місяць, в 2022 році - 1900 грн. за місяць; в 2023 році 1 900 грн. за місяць, в 2024 році 2 280 грн. за місяць відповідно. У 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений на 1 січня календарного року складав 2 102 грн., у 2021 році 2 270 грн., у 2022 році - 2481 грн., у 2023 році 2 684 грн., у 2024 році 3 028 грн.

Вважає, що зазначені розміри виплат грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення повністю узгоджуються з нормами права встановленими Порядком № 450. Таким чином, розмір грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення, яка виплачувалась позивачу, на думку представника відповідача, повністю відповідає визначеними наказами Міністерства оборони України розмірам, а також вимогам Порядку №450.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, у якій додав, що при вирішенні даної справи не підлягає застосуванню положення наказів МОУ від 15.02.2018 № 65; від 25.01.2019 № 30; від 18.02.2020 № 45; від 12.03.2021 № 59; від 31.01.2022 № 30 та доручення Міністерства оборони України від 30.01.2023 №2418/з (далі Накази МОУ) з огляду на відсутність державної реєстрації вказаних актів, як нормативно-правових актів. Вважає, що в даних спірних правовідносинах підлягає застосуванню виключно постанова Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 450. Аналіз листа МОУ від 2418/з від 30.01.2023 показує, що Міністр оборони України лише просить встановити розмір грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень, а не визначає відповідні розміри грошових сум. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 12 липня 2024 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Надано позивачу термін протягом десяти днів, починаючи з наступного дня після отримання цієї ухвали, впродовж якого позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом надання позовної заяви із зазначенням відомих номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти стосовно позивача, відомостей про наявність/відсутність електронного кабінету стосовно позивача та його представника.

15 липня 2024 року представником позивача надано до суду позовну заяву із зазначенням відомих номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти стосовно позивача, відомостей про наявність/відсутність електронного кабінету стосовно позивача та його представника

Отже, вимоги ухвали суду від 12 липня 2024 року виконані позивачем та його представником.

Ухвалою суду від 19 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №200/4585/24.

Відповідач скористався правом на подання відзиву відповідно до статті 162 КАС України.

Позивач скористався правом на подання на подання відповіді на відзив відповідно до статті 163 КАС України.

У період з 16 вересня 2024 року по 20 вересня 2024 року включно суддя Донецького окружного адміністративного суду Зеленов А.С. перебував у щорічній відпустці.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Згідно витягу з наказу командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 05 лютого 2020 року №12-РС позивача з 05 лютого 2020 року зараховано до списків особового складу Збройних Сил України.

З 05 лютого 2020 року позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на всі види забезпечення, що підтверджується наказом від 05 лютого 2020 року за №24.

23 червня 2020 року позивачем подано рапорт на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла.

Позивачу з червня 2020 року виплачується компенсація за піднайом (найом) житлового приміщення.

ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас, що підтверджується витягом із наказу від 29 квітня 2024 року за №88-РС.

З 30 квітня 2024 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини, з 01 травня 2024 року з усіх видів забезпечення військової частини, що підтверджується витягом з наказу від 30 квітня 2024 року №135.

Згідно з довідкою вiд 22 липня 2024 року №1565 було встановлено, що з червня 2020 року позивачу нараховувалась грошова компенсація в розмірі 1900 грн. за місяць (за червень 2020 року 506,67 грн), в 2021 році 1900 грн за мiсяць, в 2022 році - 1900 грн. за місяць, в 2023 році 1900 грн за місяць, з січня 2024 року по квітень 2024 року 2280 грн щомісячно.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) житла не в повному обсязі, тобто, без урахування з 05 лютого 2020 року пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 450, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Що стосується строку звернення до суду, слід зазначити наступне.

Частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Верховний Суд в постанові від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22, визначив, що зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Слід відмітити, що компенсація за піднайом житла, виплата якої здійснюються за місцем проходження служби, тобто військовою частиною, з якою працівники перебувають (перебували) у трудових правовідносинах, має обов`язковий характер і особа має право на їх отримання відповідно до державних гарантій та трудового договору.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 233 КЗпП України у редакції, яка діяла до 18.07.2022, передбачалося, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Однак, пунктом 18 частини 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX (надалі - Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Таким чином, починаючи з 19.07.2022, у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Тобто, після внесення Законом №2352-IX змін, частиною 2 статті 233 КЗпП України встановлено строк звернення до суду виключно у справах про звільнення (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення) та у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).

Водночас, відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину є підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

У спірний період з 05.02.2020 по 19.07.2022, частина другої статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком, тому позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Щодо спірного періоду після 19.07.2022, слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що з 30 квітня 2024 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини, з 01 травня 2024 року з усіх видів забезпечення військової частини, що підтверджується витягом з наказу від 30 квітня 2024 року №135.

Позов подано до суду через підсистему «Електронний Суд» 06 липня 2024 року, тобто у тримісячний строк після звільнення з військової служби, із дотриманням строку звернення до суду з даним позовом. Таким чином, підстав для залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 у суду не має.

Доказів протилежного відповідачем не надано.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 року (далі Закон №2011-ХІІ), який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За змістом частини 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до абзаців 1, 3-5 та 11 частини 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №450 від 26.06.2013 року, затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень (далі - Порядок №450, у редакції на момент подання рапорту),

Даний Порядок визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКА.

Особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі - військовослужбовці), грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує: у м. Києві - двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. При цьому, військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 рази (пункт 2 Порядку №450).

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони, МВС, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку та Держспецтрансслужбі, Управлінню державної охорони, а також МОН, ДКА на відповідний рік (пункт 3 Порядку №450).

Грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема, особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини (пункт 4 Порядку №450).

Для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи: копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї; копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї; інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї; копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу); копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки; належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження) (пункт 5 Порядку №450).

Пунктом 7 Порядку №450 передбачено, що виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем: виключення із списків особового складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачено лише верхню межу розміру компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення, яка в інших населених пунктах не повинна перевищувати одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

При цьому, розмір та виплата грошової компенсації здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони на відповідний рік, тобто військова частина лише виконує розпорядження Міністерства оборони України щодо визначення необхідного розміру грошової компенсації за піднайом житлового приміщення виключно в рамках відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони.

Також, слід звернути увагу і на те, що грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.

Згідно з пунктом 12 наказу Міністерства оборони України від 18.02.2020 № 45 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2020 рік» з 01 січня 2020 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень в обласних центрах встановлено у розмірі 2850,00 грн на місяць, в інших населених пунктах 1 900 грн. на місяць. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розмірі збільшуються в 1,5 раза.

Згідно з пунктом 12 наказу Міністерства оборони України від 12.03.2021 № 59 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2021 рік» з 01 січня 2021 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень в обласних центрах встановлено у розмірі 2850,00 грн на місяць, в інших населених пунктах 1 900 грн. на місяць. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розмірі збільшуються в 1,5 раза.

Згідно з пунктом 12 наказу Міністерства оборони України від 31.01.2022 № 30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік» з 01 січня 2022 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень в обласних центрах встановлено у розмірі 2850,00 грн на місяць, в інших населених пунктах 1 900 грн. на місяць. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розмірі збільшуються в 1,5 раза.

Відповідно до доручення Міністерства оборони України від 30.01.2023 №2418/з з 01 січня 2023 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень в обласних центрах встановлено у розмірі 2850,00 грн на місяць, в інших населених пунктах 1 900 грн. на місяць. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розмірі збільшуються в 1,5 раза.

Відповідно до окремого рішення від 23.01.2024 №2306/з, з 01 січня 2024 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям за піднайом (найом) жилих приміщень встановити: у місті Київ 4 560 гривень на місяць; в обласних центрах 3 420 гривень на місяць; в інших населених пунктах 2 280 гривень на місяць. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри збільшуються в 1,5 раза.

Зазначені накази, доручення Міністерства оборони України та окремі рішення не скасовані та нечинними в судовому порядку не визнавались.

Згідно з довідкою вiд 22 липня 2024 року №1565 було встановлено, що з червня 2020 року позивачу нараховувалась грошова компенсація в розмірі 1900 грн. за місяць (за червень 2020 року 506,67 грн, оскільки рапорт було подано лише 23 червня 2020 року (1900 грн/30) х8), в 2021 році 1900 грн за мiсяць, в 2022 році - 1900 грн. за місяць, в 2023 році 1900 грн, з січня 2024 року по квітень 2024 року 2280 грн щомісячно.

Таким чином, розмір грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення, яка виплачувалась позивачу, повністю відповідає визначеним наказам, дорученням та окремому рішенню Міністерства оборони України розмірам, а також вимогам Порядку №450.

Слід також зазначити, що відповідачем правомірно виплачувалась грошова компенсація за піднайом (найом) житлового приміщення починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту, що відповідає вимогам Порядку №450.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 257-262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження 25 вересня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Повідомити сторін, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі Електронний суд.

Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Інформацію щодо роботи суду можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://adm.dn.court.gov.ua.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов