Справа № 320/33585/23
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Єгорової Н.М.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого М.Г. щодо не закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 у зв`язку із визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

- зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого М.Г. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 715 188,88 грн;

- стягнути (повернути) на користь ОСОБА_1 незаконно стягнуті суми виконавчого збору, який не підлягав стягненню у загальному розмірі 39 494,62 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 позов задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого М.Г. щодо не закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3;

- зобов`язано державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого М.Г. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 75 188,88 грн згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

- зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 стягнуту в межах ВП №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4 суму виконавчого збору у загальному розмірі 39 494,62 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що державним виконавцем не було допущено протиправної бездіяльності.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20.05.2014 у справі № 754/22556/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 7 146 736,70 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219 грн та витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 1 233,12 грн.

На виконання вищезазначеного рішення Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист від 11.07.2014 у справі №754/22556/13-ц про примусове виконання рішення.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві від 23.07.2014 відкрито виконавче провадження НОМЕР_5.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві від 15.12.2015 у ВП № НОМЕР_6 стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 715 118,88 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15.03.2017 у справі № 754/22556/13-ц замінено сторону виконавчого провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та замість стягувача: публічне акціонерне товариство «Банк Форум», вказати стягувача: ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві від 04.05.2017, за заявою нового стягувача ОСОБА_2 від 30.03.2017, повернуто стягувачу виконавчий лист за п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» із правом повторного пред`явлення виконавчого листа для примусового виконання.

У подальшому, державним виконавцем виділено в окреме виконавче провадження за НОМЕР_7 постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві НОМЕР_5 від 15.12.2015 про стягнення з боржника ОСОБА_1 суми виконавчого збору у розмірі 715 118,88 грн (10% суми заборгованості відповідно до виконавчого листа).

Так, постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві від 11.05.2017 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору НОМЕР_5 видана 15.12.2015.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві від 12.05.2017 винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на домоволодіння боржника по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 оскаржив в судовому порядку постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві від 15.12.2015 про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 715 118,88 коп та постанову про арешт майна боржника від 12.05.2017.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2019 у справі №826/7242/17 визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 715 118,88 грн від 15.12.2015, виконавче провадження НОМЕР_5; визнано протиправною та скасовано постанову про арешт майна боржника від 12.05.2017. У подальшому, 19.11.2019 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві задоволено, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2019 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_2 повторно звернувся до державного виконавця із заявою про примусове виконання виконавчого листа №2-1232/2014 виданого 11.07.2014.

Постановою державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.10.2021 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_8.

Постановою державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06.12.2021 передано виконавче провадження № НОМЕР_8 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07.12.2021 у ВП НОМЕР_9 прийнято до свого провадження виконавче провадження НОМЕР_9.

Постановою від 07.12.2021 у ВП НОМЕР_7 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо стягнення з боржника виконавчого збору за постановою НОМЕР_5 від 15.12.2015 об`єднано у зведене виконавче провадження № НОМЕР_11 разом із іншими виконавчими провадженням щодо позивача НОМЕР_7, НОМЕР_10, НОМЕР_9.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №754/22556/13-ц виконавчий лист №2-1232/2014, виданий 11.07.2014, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Позивач 05.07.2022 звернувся до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про закриття в межах зведеного виконавчого провадження НОМЕР_12 - виконавчі провадження НОМЕР_9 та НОМЕР_7, посилаючись на норми ст.ст. 27, 39 та 40 Закону України «Про виконавче провадження», ухвалу від 30.05.2022 Деснянського районного суду міста Києва у справі №754/22556/13-ц якою визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню та зазначив про обов`язок виконавця закрити виконавчі провадження BП № НОМЕР_8 зі стягнення заборгованості за виконавчим листом та ВП № НОМЕР_3 зі стягнення виконавчого збору у розмірі 10% заборгованості, визначеної виконавчим листом.

Позивач також вказав на обов`язок державного виконавця розглянути питання закінчення ВП № НОМЕР_3 та скасування арештів, накладених в межах відповідного провадження.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10.08.2022 закінчено ВП № НОМЕР_8 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1232/2014 виданого 11.07.2014 та припинено чинність арештів майна та коштів боржника накладеного постановами від 29.10.2021 у ВП НОМЕР_9.

Виконавче провадження № НОМЕР_3 не закінчено державним виконавцем та із вказаного позивачем, арешти, накладені в межах ВП № НОМЕР_3 залишилася чинними.

У зв`язку із цим, 07.09.2022 позивач звернувся до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою не вчиняти дії після 10.08.2022 по стягненню виконавчого збору у межах виконавчого провадження НОМЕР_7 та про скасування арештів майна та коштів в межах ВП № НОМЕР_3 та виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників у межах ВП № НОМЕР_3.

В заяві позивач вказав на пункт 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавчий збір» оскільки виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.11.2022 у ВП № НОМЕР_3 щодо виконання виконавчого документу у вигляді постанови від 15.12.2015 НОМЕР_5, накладено арешт на кошти боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди, витрат виконавчого провадження, штрафів - 685 293,47 грн.

Відповідно до відомостей сум перерахованих коштів по ВП НОМЕР_7 станом на 23.11.2022 всього з ОСОБА_1 стягнуто та перераховано 34 852,96 грн., залишок боргу складає 680 265,92 грн.

З відповіді на адвокатський запит за вих. № 28042 від 23.11.2022 № 12997 державним виконавцем, вбачається, що станом на дату накладення такого арешту у провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_11 з примусового виконання:

- постанова Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 15.12.2015 № НОМЕР_6 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави виконавчого збору у розмірі 715 118,88 гри (ВП № НОМЕР_3);

- постанова Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18.10.2022 № НОМЕР_4 стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави виконавчого збору у розмірі 5027, 55 грн (ВП № НОМЕР_13).

Державний виконавець зазначив також, що виконавчий збір підлягає стягненню з ОСОБА_1 після закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_10.

Позивач 20.03.2023 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із повторною заявою про закінчення виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № НОМЕР_4 від 18.10.2022, в якій в черговий раз надав докази сплати виконавчого збору в сумі 5027,55 грн згідно з постановою про стягнення виконавчого збору № НОМЕР_4 від 18.10.2022, а також сплату виконавчого збору (витрат виконавчого провадження) у сумі 402,96 грн згідно з постановою від 19.10.2022, просив не вчиняти дії щодо стягнення з боржника виконавчого збору у межах виконавчого провадження НОМЕР_7.

Державним виконавцем у відповіді «Про розгляд заяви» № 15619/3-23 за них. № 7382 від 23.03.2023 позивача повідомлено про те, що грошові кошти у розмірі 5027,55 грн, які надійшли від ОСОБА_1 розподілені наступним чином: 402,96 грн погашення витрат виконавчого провадження ВП № НОМЕР_13; 33,93 грн часткове погашення заборгованості по виконавчому провадженню ВР № НОМЕР_13; 4590,66 грн часткове погашення заборгованості по виконавчому провадженню ВП № НОМЕР_3. Підстави для закінчення ВП № НОМЕР_13 відсутні.

Відтак, кошти які були сплачені позивачем у якості погашення заборгованості по виконавчому провадженню № НОМЕР_13, були використані (зараховані) відповідачем у якості часткового погашення заборгованості по виконавчому провадженню № НОМЕР_3 у сумі 4590,66 грн.

Позивач 10.04.2023 звернувся до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_7 про стягнення виконавчого збору 715 188,88 грн. та повернути стягнуті суми виконавчого збору 39494,62 грн.

Державним виконавцем у відповіді «Про розгляд заяви» № 15619/3-23 за них. № 7382 від 23.03.2023 позивача повідомлено про те, оскільки виконавче провадження ВП НОМЕР_5, в межах якого 15.12.2015 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 715 118,88 грн. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» не закінчувалось, відтак посилання на ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставним.

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ Мін`юсту (м. Київ) Бялого М.Г. про арешт коштів боржника від 23.11.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_7.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23.05.2023, що залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі №320/781/23, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано постанову державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ Мін`юсту (м. Київ) Бялого М.Г. про арешт коштів боржника від 23.11.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_7.

Згідно відповіді ГУ ПФУ у м. Києві від 01.01.2023 за період з квітня 2021 по квітень 2022 років стягнуто з пенсії позивача в рахунок погашення у ВП НОМЕР_7 34903,96 грн., та враховуючи 4590,66 грн., що сплачена у ВП №70112466, загальна сума стягнутого виконавчого збору 39494,62 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що оскільки виконавче провадження із примусового стягнення заборгованості 7146736,70 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 3219,00 грн. та витрати пов`язані із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 1233,12 грн. за виконавчим листом № 2-1232/2014 закінчене постановою державного виконавця від 10.08.2022 ВП № НОМЕР_8 у зв`язку із визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавче провадження НОМЕР_7 підлягає закінченню, а заборгованість зі сплати виконавчого збору у розмірі 5027,55 грн за постановою про стягнення виконавчого збору НОМЕР_10 від 18.10.2022, що сплачена позивачем та стягнута також сума виконавчого збору станом на 08.02.2024 у сумі 34 903,96 грн. у ВП НОМЕР_3, що не заперечується сторонами по справі, підлягає поверненню.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно пункту 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) органами державної виконавчої служби є: департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві); відділи примусового виконання рішень в районах міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві; управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень); відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної виконавчої служби).

У справі, що розглядається, позивач оскаржує бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого М.Г.

Враховуючи, що відділ примусового виконання рішень входить до складу Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області, яке в свою чергу входить до структури Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), то залучення Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у якості відповідача не є порушенням норм процесуального права, а тому відповідні доводи скаржника відхиляються судом.

Щодо суті спору, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Законодавець у Законі України «Про виконавче провадження» виділяє дві форми завершення виконавчого провадження: повернення виконавчого документа без виконання та закінчення виконавчого провадження, які в свою чергу, в залежності від підстав, тягнуть за собою виникнення різних процесуальних наслідків, зокрема і щодо можливості продовження стягнення виконавчого збору поза межами завершеного виконавчого провадження.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому згідно з пунктом 5 вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини шостої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У той же час, положеннями пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню виконавче провадження підлягає закінченню.

У разі закінчення виконавчого провадження, зокрема, у зв`язку із визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню (частина сьома статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином правові наслідки завершення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою не є тотожними правовим наслідкам визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню з підстав, визначених статтями 40, 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою має наслідком поновлення йому перебігу строку на повторне пред`явлення виконавчого документу для виконання, тоді як у випадку визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, наведеним правовим регулюванням передбачено лише можливість відновлення раніше закінченого виконавчого провадження в порядку статті 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Поряд з цим, у разі визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. У той же час, у випадку повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою нестягнута сума виконавчого збору підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідно, необхідно розмежовувати правові наслідки завершення виконавчого провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою та на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Як свідчать матеріали справи, постановою державного виконавця від 04.05.2017 за заявою стягувача повернуто виконавчий лист у виконавчому провадженні № НОМЕР_6 із правом повторного пред`явлення виконавчого листа для примусового виконання.

Слід зазначити, що у виконавчому провадженні № НОМЕР_6 стягувачем реалізовано процесуальне право повернення виконавчого документа без виконання за власною заявою, що стало підставою для правомірних дій державного виконавця щодо застосування ним частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у вигляді винесення постанови про стягнення виконавчого збору та подальшого її виконання у встановленому Законом порядку.

При цьому суд зауважує, що постанова державного виконавця від 15.12.2015 НОМЕР_5 про стягнення виконавчого збору є окремим виконавчим документом в силу пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відмінним від виконавчого листа, який по матеріалах справи визнано таким, що не підлягає виконанню.

На підставі постанови державного виконавця від 15.12.2015 НОМЕР_5 про стягнення виконавчого збору відкрито окреме виконавче провадження № НОМЕР_3.

Постанова державного виконавця від 15.12.2015 НОМЕР_5 про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 і така не була скасована чи визнана судом такою, що не підлягає виконанню, що автоматично виключає застосування державним виконавцем, конкретно до виконавчого провадження № НОМЕР_3, такої процесуальної дії як закінчення згідно з пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на це, а також на те, що державним виконавцем дотримано алгоритм законодавчо визначених дій, доводи позивача про необхідність закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях, суб`єктивній оцінці позивачем обставин та помилковому тлумаченні останнім норм закону.

Обраний позивачем спосіб відновлення порушеного права у цій частині позовних вимог суперечить правовому регулюванню спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 480/3069/19, від 06.04.2023 у справі № 320/8585/20.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що правові висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 25.10.2018 у справі № 804/3584/17 щодо наявності підстав для закінчення виконавчого провадження, не відповідають згаданим вище правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо позовних вимог про повернення коштів судового збору, колегія суддів звертає увагу на таке.

Частиною сьомою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Зважаючи на те, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30.05.2022 у справі №754/22556/13-ц виконавчий лист №2-1232/2014, виданий 11.07.2014, визнано таким, що не підлягає виконанню, то судовий збір, що стягнутий згідно постанови державного виконавця від 15.12.2015 НОМЕР_5, не підлягає стягненню, а стягнутий судовий збір підлягає поверненню.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови державного виконавця від 15.12.2015 НОМЕР_5 з позивача було стягнуто 34 852,96 грн (а.с. 91). Будь-яких достовірних відомостей про те, що з позивача було фактично стягнуто саме 39 494,62 грн виконавчого збору матеріли справи не містять, а лист державного виконавця № 15619/3-23 за них. № 7382 від 23.03.2023 допустимим та достовірним доказом таких обставин не є.

Таким чином, в силу частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» позивачу належить повернути 34 852,96 грн виконавчого збору.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову повністю.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов частковому задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

Скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-Д, ) повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) стягнуту суму виконавчого збору у загальному розмірі 34 852 (тридцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят дві) грн 96 коп.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Н.М. Єгорова