Справа № 176/2374/24
Суддя: Гусейнов К. А.
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №176/2374/24
провадження №2-а/176/25/24
РІШЕННЯ

Іменем України

25 вересня 2024 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гусейнова К.А.,

за участі секретаря судових засідань Петренко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жовті Води, в залі суду, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жовтоводського сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, заінтересована особа ОСОБА_2 , про визнання протиправним рішення про примусове видворення з України та зобов`язання вчинити дії, -

з участю учасників справи: представника відповідача Жушман О.В., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Жовтоводського сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, заінтересована особа ОСОБА_2 , про визнання протиправним рішення про примусове видворення з України та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є громадянином Азербайджана, прибув на територію України у 1994 році за паспортом колишнього СРСР. З 1995 року він проживає в Україні з цивільною дружиною ОСОБА_2 , яка є громадянкою України. З 2000 року позивач проживає на території України за адресою: АДРЕСА_1 . За час знаходження у цивільних відносинах з ОСОБА_2 у них народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач зазначає, що після приїзду він одразу подав документи до ДМС на реєстрацію в Україні. Поки він чекав рішення з даного питання, закінчився строк його перебування. Він неодноразово звертався до органів ДМС України, але йому відмовляли в усному порядку, казали, що треба виїжджати. При черговій спробі узаконити своє перебування на території України позивач втратив свої документи, написав заяву до правоохоронних органів, але відповіді так і не отримав, документи так і не знайшли.

Уповноваженими посадовими особами Жовтоводського сектору ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН №006397 від 19.07.2024 року, за ч.2 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 6800 грн.

19.07.2024 року Жовтоводським сектором ГУ ДМС у Дніпропетровській області винесено рішення №2 про примусове видворення з України громадянина Азербайджана ОСОБА_1 , згідно ст.30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Позивач вважає, що вказане рішення є протиправним і таким, що порушує його право перебувати на території України, оскільки примусове видворення іноземців до країни походження чи третьої країни здійснюється лише на підставі рішення суду про примусове видворення з України іноземця та особи без громадянства, винесеного за позовом органу ДМС України, органу СБ України або органу охорони державного кордону.

Крім того, позивач вказує на те, що в рішенні зазначено, що він не виконав зобов`язання щодо примусового повернення до країни походження або третьої країни, що стало підставою для винесення рішення про примусове видворення. Однак, позивач стверджує, що стосовно нього ніяких рішень, постанов про примусове повернення до країни походження або третьої країни не виносилось.

Також, на думку позивача, Рішення №2 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства від 19.07.2024 року не відповідає вимогам Інструкції з діловодства в апараті ДМС України, затвердженої наказом ДМС України 21.11.2014 року №320, оскільки у такому рішенні обов`язково зазначаються підстави його прийняття, строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України, який не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення, порядок оскарження та наслідки невиконання.

На думку позивача, відповідач не врахував всіх фактичних обставин спірних правовідносин, а саме, що позивач перебуває у цивільному шлюбі з громадянкою України та від даного шлюбу має трьох дітей. З огляду на вищевикладене позивач не міг залишити країну, тому що тут його сім`я та діти.

Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що покинути Україну, як того вимагає законодавство, він не міг, оскільки 24.02.2022 року відбулось повномасштабне вторгнення рф на територію України, що також ускладнило його виїзд з території України. З огляду на цю обставину позивач не вбачає за можливе залишити своїх дітей та цивільну дружину на території України, де йдуть бойові дії.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Жовтоводського сектору ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 19.07.2024 року №2 про примусове видворення з України громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1211,2 грн.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено частково, зупинено дію рішення Жовтоводського сектору ДМС у Дніпорпетровській області від 19.07.2024 року №2 про примусове видворення з України громадянина Азербайджана ОСОБА_1 до набрання судовим рішенням законної сили по справі за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення про примусове видворення з України.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2024 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у відкрите судове засідання.

10 вересня 2024 року від відповідача Жовтоводського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі та вважає, що вимоги позовної заяви не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідач зазначає у відзиві, що громадянин Республіки Азребайджан ОСОБА_1 , пояснив, що в`їхав на територію України у 1994 році по паспорту колишнього СРСР зразка 1974 року, який втратив і в подальшому не вжив заходів щодо легального перебування на території України.

Відомості щодо перетину кордону відсутні, що підтверджується інформацією у веб-інтерфейсі ійформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан».

За фактом порушення строку перебування в Україні, уповноваженими посадовими особами Вільногірського сектору ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН №004851 від 10.03.2023 року у якому зафіксовано порушення законодавства, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.203 КУпАП. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 004842 від 10.03.2023 року, відповідно до якої на громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у розмірі 1700 (тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Адміністративний штраф позивачем сплачено, постанова не оскаржена.

Враховуючи, що ОСОБА_1 своїми діями порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі статті 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 10.03.2023 року Вільногірським сектором ГУ ДМС у Дніпропетровській області було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 . Другий примірник цього рішення громадянин Азербайджану ОСОБА_1 отримав особисто 10.03.2023 року, що підтверджується відповідною розпискою.

Рішення Вільногірського сектору ГУ ДМС у Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 не оскаржувалось.

Вищезазначений громадянин з рішенням Вільногірського сектору ГУ ДМС у Дніпропетровській області ознайомлений, що підтверджено особистим підписом, але у зазначений строк, а саме до 10.04.2023 року не виїхав за межі території України, тобто вищезазначене рішення не виконав.

Відповідно до частини 8 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України.

Громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 не має документа, який посвідчує особу та дає право на виїзд з України.

Звертаючи увагу на обставини, що, громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , своїми діями порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме:

- тривалий час перебуває на території України, без законних підстав, не вживав заходів для легалізації свого перебування в Україні;

- порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (ухилення від виїзду з України після втрати підстав для перебування в Україні передбачених частиною 16 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»);

- відсутні законні підстави для працевлаштування в Україні, а отже відсутні законні джерела отримання фінансового доходу, що унеможливлює придбання транспортних квитків чи інших проїзних документів, а також забезпечення свого перебування та проживання на території України.

Громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 не має жодної з обставин, на підставі яких, відповідно до ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» він не може бути примусово повернутий за межі території України.

19.07.2024 року співробітниками Жовтоводського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області, керуючись статтями 254, 255, 256 Кодексу Україну про адміністративні правопорушення, відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МДН 006397 про те, що позивачем вчинено порушення правил перебування іноземців на території України, а саме: ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, таким чином порушивши вимоги ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за що передбачена відповідальність відповідно до ч.2 ст.203 КУпАП.

Постановою про накладання адміністративного стягнення ПН МДН 004033 від 19.07.2024, відповідно до ч.2 ст.203 КУпАП, на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Рішенням № 2 від 19.07.2024 року, з метою забезпечення виконання положень ч.1 ст.30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено примусово видворити за межі території України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 .

Таким чином, не маючи інших законних підстав для перебування на території України, визначених ст.4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», позивач мав право тимчасово перебувати на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів, на підставах визначених ч.16 ст.4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.п.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15 лютого 2012 року № 150.

На території України введено воєнний стан у зв`язку із збройною агресією рф по всій території України, у такий час Держава не може дозволити зневажливе та легковажне ставлення до свої законів.

Відповідач додатково повідомляє, що позивачем не надано доказів, які забороняють примусове видворення до країни походження, відповідно до ст.31 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять свідоцтва про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Також, відповідач вважає не вірним посилання позивача на те, що примусове видворення іноземців до країни походження чи третьої країни здійснюється на підставі рішення суду про примусове видворення з України іноземця та особи без громадянства, винесеної за позовом органу ДМС України, органу СБ України або органу охорони державного кордону, оскільки вищезазначена норма втратила чинність шляхом винесення нової редакції від 23.03.2023 року.

Таким чином, наведена позивачем норма законодавства не може застосовуватись до даних спірних правовідносин.

Крім того, рішення про примусове видворення не передбачає строку для самостійного полишення іноземцем або особою без громадянства території України. Стосовно таких осіб застосовується захід примусового характеру, а саме рішення про примусове видворення з України.

Також, відповідач заперечує проти стягнення з нього на користь ОСОБА_1 огли судового збору, оскільки відповідно до ч.5 ст.288 КАС України, за подання до адміністративного суду позовних заяв та апеляційних скарг у справах, визначених цією статтею, судовий збір не сплачується. Таким чином, позивачем помилково було сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви.

Беручи до уваги вищенаведене, відповідач вважає, що Рішення № 2 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства від 19.07.2024 року прийняте Жовтоводським відділом ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно позивача, прийняте з урахуванням та дотриманням всіх норм чинного законодавства на підставі діючого законодавства України, та відповідно, підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, однак в судове засідання не з?явився, причини неявки суду не повідомив. Його повторна неявка в даному випадку не перешкоджає судовому розгляду.

Представник відповідача Жушман О.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи у межах наданих суду доказів, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, згідно Довідки про народження від 10.01.2017 року, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Гуллар Белоканського району, про що в книзі актів реєстрації про народження Відділу Реєстрації Белоканського району було відзначено 08.02.1975 року за №23 (а.с.17,18).

Відомості щодо перетину кордону ОСОБА_1 відсутні, що підтверджується інформацією у веб-інтерфейсі ійформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» (а.с.60).

10 березня 2023 року завідувачем Вільногірського сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН №004851 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП. В протоколі зазначено, що 10.03.2023 року о 14 год. 00 хв. за адресою: м.Вільногірськ, вул.Степова, буд.8, встановлено, що гр.Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прибув на територію України у 1994 році за паспортом зразку колишнього СРСР, який в подальшому втратив і не вжив заходи щодо легального перебування на території України, чим вчинив порушення вимог ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та перейшов на нелегальне становище (а.с.61).

У вищезазначеному протоколі зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, а також його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.61-62).

На підставі вищевказаного протоколу, 10 березня 2023 року завідувачем Вільногірського сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було винесено постанову ПН МДН 004842 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Копію зазначеної постанови ОСОБА_1 отримав 10.03.2023 року, про що свідчить його особистий підпис у постанові (а.с.63-64).

Даний штраф у розмірі 1700 грн позивачем ОСОБА_1 було сплачено, що підтверджується копією квитанції №69 від 13.03.2023 року (а.с.65).

10 березня 2023 року Вільногірським сектором Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відносно громадянина ОСОБА_6 було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни у термін до 10.04.2023 року. ОСОБА_1 зобов`язався не пізніше 10.04.2023 року залишити територію України, про що свідчить його власноручний підпис у даному рішенні (а.с.66-67).

19 липня 2024 року головним спеціалістом Жовтоводського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Мірошніченко І.А. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН №006397 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП. В протоколі зазначено, що 19.07.2024 року о 10 год. 45 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що гр.Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прибув на територію України у 1994 році за паспортом зразка колишнього СРСР, який в подальшому втратив і не вжив заходи щодо легального перебування на території України, чим вчинив порушення вимог ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та перейшов на нелегальне становище. З 10.04.2023 року ухиляється від виїзду з території України, не виконавши зобов`язання про примусове повернення до країни походження або третьої країни (а.с.15,68).

У вищезазначеному протоколі зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, а також його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.15,68).

На підставі вищевказаного протоколу, 19 липня 2024 року головним спеціалістом Жовтоводського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Жушман О.В. було винесено постанову ПН МДН 006387 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.2 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. Копію зазначеної постанови ОСОБА_1 отримав 19.07.2024 року, про що свідчить його особистий підпис у постанові (а.с.16,69).

19.07.2024 року ОСОБА_1 було надано письмові пояснення начальнику Жовтоводського ГУ ДМС у Дніпропетровській області Зіганшиній Т.О., в яких ОСОБА_1 зазначає, що у Вільногірському секторі ГУ ДМС у Дніпропетровській області 10.03.2023 року на нього складався протокол, винесено постанову і складено рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, однак він не зміг його виконати, тому що у нього немає документу для перетину кордону. Зазначив також, що розуміє, що порушив законодавство і повинен виїхати з території України (а.с.70).

19 липня 2024 року Жовтоводським сектором Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відносно громадянина ОСОБА_6 було прийнято рішення №2 про примусове видворення з України. ОСОБА_1 було повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства стосовно нього прийнято рішення про його примусове видворення з України та роз`яснено порядок оскарження цього рішення, про що свідчить його власноручний підпис у даному рішенні (а.с.71-72).

Згідно листів Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 25.07.2024 року та 05.09.2024 року громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , за обліками Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства не значиться. Посвідкою на тимчасове та постійне проживання в Україні не документувався. З питання оформлення дозволу на імміграцію та продовження терміну перебування не звертався. Із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався (а.с.73).

Позивачем разом із позовом також було подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, обґрунтоване тим, що ним пропущено строк звернення до суду, який складає десятиденний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач просив визнати причини пропуску поважними, оскільки 24.02.2022 року почався відкритий воєнний напад рф на Україну, а тому він був позбавлений можливості звернутись за правовим захистом та юридичною допомогою.

Статтею 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ст.120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Положеннями ч.1,2 ст.122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивачем оскаржується рішення про примусове видворення від 19.07.2024. З даним рішенням позивач був ознайомлений в день його ухвалення, про що свідчить його особистий підпис.

Позовна заява подана позивачем до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області 28.08.2024 року (дата зазначена на конверті).

З вищевикладеного вбачається, що адміністративний позов подано позивачем до суду в межах строків, установлених законом, а тому заява про поновлення строку звернення не підлягає розгляду судом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктом 14 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Статтею 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 4 даного Закону визначений виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Зокрема, відповідно до ч.14 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які с громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій-тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Згідно з ч.16 ст.4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Статтею 9 указаного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ч.5 ст.30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове видворення іноземця або особи без громадянства виконується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, крім рішень, прийнятих органами охорони державного кордону, що виконуються такими органами. Контроль за правильністю і своєчасністю виконання рішення про примусове видворення здійснює орган, який прийняв таке рішення. З метою контролю за виконанням іноземцем або особою без громадянства рішення про примусове видворення службові особи органу охорони державного кордону або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, здійснюють супровід такого іноземця або особи без громадянства.

Частиною 1 ст.288 КАС України передбачено, що позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну чи їх примусове видворення за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Згідно з п.п.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства та території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 року №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до ст.1 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської республіки про безвізові поїздки громадян від 24.10.2002 року, затвердженої постановою КМУ №1565 від 24.10.2002 року, громадяни держави однієї сторони, незалежно від місця їх постійного проживання, можуть в`їжджати, прямувати транзитом, виїжджати та перебувати на території держави іншої сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі, по документах, зазначених у Додатках 1 та 2 до цієї Угоди.

Відповідно до п.5 Порядку, заява про продовження строку перебування на території України за формою та згідно з додатком подається особисто повнолітнім дієздатним іноземцям або особою без громадянства чи законним представником повнолітньої недієздатної особи та приймаючою стороною територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС за місцем перебування іноземця або особи без громадянства не пізніше ніж за три робочих дні до закінчення встановленого строку перебування на території України.

Відповідно до ч.5 ст.26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Як вбачається з матеріалів справи позивач був повідомлений про зобов`язання покинути територію України у термін до 10.04.2023 року, про що свідчить його особистий підпис у Рішенні про примусове повернення від 10.03.2023 року, однак не виїхав за межі України, тобто зазначене рішення не виконав (а.с.66-67).

Відповідно до частини 8 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 не має документа, який посвідчує особу та дає право на виїзд з України.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено перелік обставин, за наявності яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення іноземця або особи без громадянства, цей перелік є вичерпним.

Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Як встановлено судом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не вживав жодних заходів для легалізації свого проживання (перебування) на території України.

При цьому, суд враховує, що із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримував (а.с.73).

Доказів протилежного позивачем не надано, так як і не надано належних та допустимих доказів вчинення ним дій з легалізації свого перебування на території України.

Доводи позивача про те, що він неодноразово звертався до Жовтоводського сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з приводу легалізації на території України, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.

Крім того, матеріали даної справи не містять та позивачем не наведено доказів, що останній підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що посадові особи Жовтоводського сектору Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а тому правові підстави для визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення від 19.07.2024 року відсутні.

Стосовно доводів позивача про перебування у сімейних відносинах з ОСОБА_2 , та наявності трьох спільних дітей, суд вважає, що на підтвердження вказаних фактів суду не надано позивачем беззаперечних доказів, зокрема відсутнє свідоцтво про шлюб із ОСОБА_2 . Крім того, варто додати, що саме по собі проживання на території України протягом тривалого часу та факт наявності дружини та дітей, не означає автоматично, що особа абсолютно захищена від примусового повернення до країни походження міркуваннями збереження її приватного життя, внаслідок зобов`язань держави відповідно до статті 8 Конвенції.

Тобто мова йде про відповідальність самого позивача, який був свідомий, що його міграційний статус робить збереження сімейного життя сумнівним з огляду на перебування його на території України нелегально.

Також, суд зауважує, що у разі дійсності таких фактів, про які зазначає позивач, останній міг скористатись правом на звернення до міграційного органу задля оформлення дозвільних документів, а саме: посвідки на тимчасове або постійне проживання в Україні. Проте, позивач такою можливістю не скористався.

Вказаний правовий висновок відповідає постановам Верховного Суду № 522/7918/22 від 07.02.2023, та № 522/5683/22 від 29.05.2023.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення Жовтоводського сектору ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 19.07.2024 року №2 про примусове видворення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь сплаченого судового збору у розмірі 1211,2 грн, не підлягає задоволенню, оскільки згідно з ч.5 ст.288 КАС України за подання до адміністративного суду позовних заяв та апеляційних скарг у справах, визначених цією статтею, судовий збір не сплачується.

Таким чином, позивачем помилково було сплачено судовий збір за подання позовної заяви, а тому сплачений розмір судового збору підлягає поверненню позивачу у встановленому порядку.

Керуючись ст.ст.72,77,90,241-246,286, 288 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення Жовтоводського сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 19.07.2024 №2 про примусове видворення з України громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовити.

Захід забезпечення позову у виді зупинення дії оскаржуваного рішення про примусове видворення з України, застосований ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2024 року, зберігає свою дію до набрання цим рішенням законної сили, а після набрання цим рішенням законної сили запобіжний захід слід рахувати скасованим.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 25.09.2024 року.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Кімал ГУСЕЙНОВ