Справа № 620/3929/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3929/24 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КЛОПОТ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Вівдиченко Т.Р.,

Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року, прийнятого за правилами спрощеного позовного провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , код НОМЕР_2 за рапортом позивача від 06.12.2023 про звільнення з військової служби в запас;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , код НОМЕР_2 у встановленому законом порядку розглянути рапорт позивача від 06.12.2023 «про звільнення з військової служби в запас» та письмово повідомити про результати його розгляду.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 та прийняти рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач вказує, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 246 від 12.09.2022 рядовий військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

12.12.2023 на поштову адресу військової частини НОМЕР_1 від позивача надійшов рапорт (вх. № 6874, від 12.12.2023) та зазначені документи, а саме: свідоцтво про народження ОСОБА_1 (бланк серії НОМЕР_3 ); паспорт громадянина України ОСОБА_1 (серія НОМЕР_4 ); паспорт громадянина України ОСОБА_2 (серія НОМЕР_5 ); свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (бланк серії НОМЕР_6 ); картка платника податків ОСОБА_2 ; акт встановлення факту здійснення догляду від 28.11.2023 № 533, акт проведення обстеження сім`ї від 30.11.2023 № 1196, висновок від 07.09.2023 № 5233; довідка про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 14.03- 08/118269 від 07.11.2023.

Командуванням військової частини НОМЕР_1 після розгляду рапорту позивача про звільнення із військової служби та доданого до нього пакету документів було надано відповідь від 25.12.2023 № 8105 в порядку Закону України «Про звернення громадян» та Наказу Міністерства оборони України від 07.04.2017 № 124 «Про затвердження Інструкції з діловодства у Збройних Силах України» про те, що позитивного рішення щодо звільнення позивача не прийнято.

Так, при поданні рапорту позивач посилався на підставу для звільнення із військової служби передбачену пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, а саме необхідністю постійного стороннього догляду за хворим батьком. На думку відповідача, підстави для звільнення за даними обставинами у позивача відсутні.

Також, повторно з роз`ясненням причин відмови, надано відповідь на адвокатський запит Адвокатського бюро «Грицик» та направлено засобами поштового зв`язку (№ 532 поштового відправлення) щодо розгляду рапорту на звільнення з військової служби ОСОБА_1 в якому зазначено причини відмови (відповідь від 05.03.2024 № 1474). Згідно відстеження поштового відправлення на сайті Укрпошти № 532 11.03.2024 лист від 05.03.2024 № 1474 з відповіддю надійшов за адресою, наданою представником ОСОБА_1 , але отримано тільки 01.04.2024.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції не враховані дії відповідача та представника позивача, що призвело до прийняття рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, позивачу втретє направлено засобами поштового зв`язку (трек № 188) розгорнуту відповідь щодо розгляду рапорту на звільнення з військової служби ОСОБА_1 в якому зазначено причини відмови в задоволенню рапорту (відповідь від 28.06.2024 № 4153).

Виходячи із зазначеного, на переконання відповідача, командир військової частини діяв у відповідності до норм законодавства та наказів (розпоряджень) вищого керівництва.

18.09.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Представник позивача вказує, що відповідач тільки зараз в суді апеляційної інстанції посилається на нормативно-правові акти, що регулюють питання військової служби та звільнення з неї. Але позивачем вирішується питання саме не обґрунтованості відповіді, а відсутності відповіді як такої.

Представник позивача зазначає, що лист підписаний особою, що не має відповідних повноважень про те, що позитивне рішення не прийняте не може вважатися відповіддю взагалі. На думку позивача, такі дії відповідача кваліфікуються саме як бездіяльність, бо відсутній нормативний акт індивідуальної дії (рішення або наказ командира), який би вирішував питання звільнення/відмови у звільненні індивідуально визначеної особи.

Також, відповідач зазначає, що позивачу втретє 28.06.2024 направлено розгорнуту відповідь про причини відмови в задоволені рапорту. Але, рішення суду першої інстанції було прийняте 03.06.2024 стосовно незаконних дій відповідача, які склалися до 17.03.2024, тому будь-які взаємовідносини після винесення рішення суду першої інстанції не можуть бути підставою апеляційної скарги.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що 06.12.2023 позивач звернувся до командиру військової частини із клопотанням про звільнення з військової служби у запас.

Листом з військової частини від 25.12.2023 № 8105 зазначено, що позитивного рішення не прийнято.

Адвокатським запитом № 7 від 10.02.2024 до військової частини надіслана вимога надіслати копію нормативно-правового акту за результатом розгляду рапорту Позивача, додаю.

Відповідач не надав нормативно-правовий акт за результатом розгляду рапорту позивача.

Вважаючи свої права порушеними, позивач через свого представника звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що будь які рішення органу державного управління, особливо рішення відмовного характеру, мають бути чітко вмотивованими, із посиланням та норми чинного законодавства та підзаконних актів. Натомість лист військової частини від 25.12.2023 № 8105 носить констатуючий характер, без жодних посилань на причини та підстави відмови у звільненні з військової служби.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) військовослужбовець має право на звільнення із військової служби задля постійного догляду за хворим батьком.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» (далі - Постанова № 413) зазначена пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ причина є поважною і є підставою для звільнення з військової служби.

Відповідно до п. 1.5 розділу І наказу Міністра оборони України від 19.05.2009 № 170 «Про затвердження інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (далі - Наказ № 170) для припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються Поданням.

За приписами п. 12 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Указ № 1153/2008) встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Як не заперечується сторонами у справі, у відповідь на рапорт позивача про звільнення, відповідач сформував лист від 25.12.2023 № 8105, в якому повідомив: «…Командиром військової частини НОМЕР_1 позитивного рішення, щодо звільнення ОСОБА_1 не прийнято.»

Зважаючи встановлені обставини та проаналізувавши вказані норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, реалізуючи свої права та виконуючи обов`язки суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, порушив вимоги Закону № 2232-ХІІ, Постанови № 413, Наказу № 170, Указу № 1153/2008. Оскільки, у листі відсутні жодні обґрунтування такого рішення.

Отже, як вірно вважає позивач, Військовою частиною НОМЕР_1 за Рапортом ОСОБА_1 від 06.12.2023 «про звільнення з військової служби в запас» допущена протиправна бездіяльність.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, що 28.06.2024 відповідач надав розгорнуту відповідь на рапорт позивача, оскільки спірні правовідносини виникли щодо розгляду відповідачем рапорту та надання відповіді у формі листа від 25.12.2023 № 8105. Крім того, суд першої інстанції 03.06.2024 прийняв оскаржуване рішення, яким визнав бездіяльність відповідача протиправною.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, та не підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи відповідача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді Т.Р. Вівдиченко

І.О. Грибан