Справа № 420/2802/24
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/2802/24
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

22.03.2024 року;

Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у не надсиланні документів виконавчого провадження стягувачу ( ОСОБА_1 ) за виконавчим провадженням №73194987 з примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 у справі №540/6710/21 на підставі виконавчого листа від 29.09.2023 №540/6710/21;

зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області надсилати копії документів виконавчого провадженням №73194987 з примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 у справі №540/6710/21 на підставі виконавчого листа від 29.09.2023 №540/6710/21 стягувачу ( ОСОБА_1 );

визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області, яка полягає у не вжитті заходів до примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 у справі №540/6710/21, передбачених статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження»;

зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області винести постанову про накладення на боржника (Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області) штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в якій також зазначити вимогу виконати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 у справі №540/6710/21 протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність;

зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області повторно перевірити виконання рішення боржником (Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області);

зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області винести постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та надіслати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення посадовими особами боржника кримінального правопорушення і винести постанову про закінчення виконавчого провадження у разі повторного не виконання боржником (Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області) рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 у справі №540/6710/21.

В обґрунтування позову зазначено, що судовим рішенням, яке набрало законної сили в адміністративній справі №540/6710/21, зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести позивачу (судді Куйбишевського районного суду Запорізької області) перерахунок суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року (за виключенням днів відпустки у вказаному періоді), обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів.

Оскільки в добровільному порядку судове рішення боржником не виконано, позивач у жовтні 2023 року подав до державної виконавчої служби відповідний виконавчий лист з метою примусового виконання рішення.

Позивач вказує, що в порушення вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 1 розділу ХХ Інструкції з організації примусового виконання рішень документи виконавчого провадження, зокрема, постанова про відкриття виконавчого провадження не була надіслана стягувачу рекомендованим поштовим відправленням чи в електронній формі до електронного кабінету.

Також, акцентуючи увагу на принципі обов`язковості судових рішень, які набрали законної сили, позивач зауважує на не дотриманні державним виконавцем вимог статтей 26, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» та не вжитті ним заходів, спрямованих на виконання рішення, у тому числі у виді накладення на боржника штрафу, направлення до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не надсилання документів виконавчого провадження ОСОБА_1 .

Зобов`язав Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надіслати копії документів виконавчого провадженням №73194987 ОСОБА_1 .

Визнав протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у не вжитті заходів до примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 у справі №540/6710/21, передбачених ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов`язав Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вирішити питання щодо застосування ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» до боржника за виконавчим провадженням №73194987.

В решті позовних вимог суд відмовив.

Стягнув з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розміру 1937,92 грн.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, з огляду на положення частини 2 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції визначив, що державний виконавець перед надісланням копії постанов та інших документів виконавчого провадження повинен був перевірити наявність у стягувача електронного кабінету, а в разі його відсутності надіслати ці матеріали адресату засобами поштового зв`язку. Виходячи з наведеної норми Закону та тієї обставини, що у державного виконавця були наявні докази про неодержання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про допущення виконавцем протиправної бездіяльності стосовно надсилання позивачу документів виконавчого провадження та з метою поновлення порушених прав позивача вважав за необхідне зобов`язати відповідача надіслати стягувачу (позивачу) копії документів виконавчого провадження з примусового виконання рішення.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку про допущення державним виконавцем протиправної бездіяльності, не вживши заходи, передбачені статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», та не здійснивши належну перевірку обставин, повідомлених боржником у зв`язку із не виконанням ним рішення у встановлений строк, адже боржником на вимогу виконавця так і не представлено докази проведення стягувачу (позивачу) перерахунку суддівської винагороди як і не надано доказів вжиття боржником заходів, спрямованих на виділення з бюджету фінансових ресурсів для проведення фактичних виплат.

В апеляційній скарзі Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, не відповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати дії посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зокрема, старшого державного виконавця Білана Д.Г., під час примусового виконання виконавчого провадження №73194987 вчиненими відповідно до закону та в межах повноважень державного виконавця, а в задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково залишено поза увагою те, що вимоги частини 2 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» та розділів ХV-XVI Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження застосовуються під час пред`явлення стягувачем виконавчого документа, виданого в електронній формі. Вирішуючи справу та вказуючи на допущення державним виконавцем протиправної бездіяльності стосовно надсилання постанов виконавця до електронного кабінету стягувача (позивача), судом першої інстанції необґрунтовано не враховано, що виконавчий лист був пред`явлений до примусового виконання у паперовій формі та на момент виникнення спірних правовідносин відсутня електронна інформаційна взаємодія органів ДВС та ЄСІТС або окремої підсистеми (модуля), яка забезпечує обмін документами виконавчого провадження в електронній формі між органами ДВС та сторонами виконавчого провадження. Окрім наведеного, не мають правового підґрунтя і висновки суду про необхідність збоку виконавця вживати додаткових заходів задля повідомлення стягувача про відкриття виконавчого провадження, оскільки законодавство про виконавче провадження не передбачає обов`язок виконавця перевіряти одержання чи неодержання стягувачем копії постанови, надісланої рекомендованим поштовим відправленням за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Також, оспорюючи правомірність та обґрунтованість висновків суду про невжиття державним виконавцем заходів, спрямованих на примусове виконання рішення та передбачених статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», апелянт зауважує на тому, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, якщо рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, однак не зробив цього. При цьому, згідно фактичних обставин справи і яким не було надано належної правової оцінки судом першої інстанції, боржником повідомлялось державному виконавцю про неможливість виконання рішення внаслідок відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів на такі цілі, що, в свою чергу, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин і є вирішальною ознакою для накладення на боржника штрафу.

У відзиві ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Заперечуючи проти обґрунтованості доводів та вимог апелянта, позивач зауважує на тому, що відповідач під час вирішення справи не надав жодних доказів поштового відправлення на адресу стягувача будь-яких документів виконавчого провадження та їх повернення виконавцю, а посилання апелянта на пред`явлення виконавчого листа в паперовій формі як на підставу невиконання вимог Закону щодо зобов`язань відповідача надсилати копії документів виконавчого провадження в електронній формі є безпідставними, оскільки суперечать вимогам частини 2 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження». Наполягає на відсутності обставин, які б вказували на поважність причин невиконання боржником вимог виконавчого документа, адже ним не було вчинено жодних дій, спрямованих на виконання судового рішення та пов`язаних із: 1) перерахунком суддівської винагороди; 2) проведенням відповідних виплат. Позивач акцентує увагу на тому, що у першому випадку здійснення перерахунку суддівської винагороди не залежить від затвердження будь-яких видатків бюджету. Стосовно здійснення виплат позивач просить враховувати, що обставинам наявної фінансової можливості для виплати суддівської винагороди у належному розмірі (без обмеження) вже була надана правова оцінка в адміністративній справі №540/6710/21 та судом було встановлено, що кошти на виплату суддівської винагороди були надані боржнику бюджетним розпорядником, однак не були виплачені позивачу внаслідок неправомірних дій боржника.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року, яке набрало законної сили по справі №540/6710/21, визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати судді Куйбишевського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року (за виключенням днів відпустки у вказаному періоді) із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести перерахунок суддівської винагороди судді Куйбишевського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року (за виключенням днів відпустки у вказаному періоді), обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів.

29.09.2023 року Одеським окружним адміністративним судом видано позивачу виконавчий лист №540/6710/23 про зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести перерахунок суддівської винагороди судді Куйбишевського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року (за виключенням днів відпустки у вказаному періоді), обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів.

25.10.2023 року позивач подав Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заяву про примусове виконання рішення разом із виконавчим листом, виданим в адміністративній справі №540/6710/21.

01.11.2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Біланом Д.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №73194987 з виконання виконавчого листа №540/6710/21.

Наданий боржнику строк у десять робочих днів для виконання рішення.

Згідно наявних матеріалів виконавчого провадження ВП №73194987, а саме Списку №202 згрупованих відправлень «Рекомендований лист» та службового чеку АТ «Укрпошта» від 02.11.2023 року, копія постанови про відкриття виконавчого провадження була надіслана ОСОБА_1 02.11.2023 року рекомендованим поштовим відправленням (№681) за адресою: вул. Інтернаціональна, 8, м. Херсон, Херсонський р-н, Херсонська обл., 73035.

16.11.2023 року за вх. №17235/261 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) отримано від боржника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області лист від 13.11.2023 року №08-03/5081, в якому боржник повідомив про неможливість виконати рішення в добровільному порядку. Повідомлені обставини боржник обґрунтував тим, що у 2023 році не заплановано збільшення видатків на виплати стосовно виконання судових рішень за позовами суддів за кодом економічної класифікації видатків бюджету (КЕКВ 2730 «Інші виплати населенню»).

12.12.2023 року за вх. №18565-26.1 позивач звернувся до Відділу із заявою від 05.12.2023 року, в якій просив повідомити про вжиті державним виконавцем заходи, спрямовані на примусове виконання виконавчого листа від 29.09.2023 року №540/6710/21, виданого Одеським окружним адміністративним судом, та надіслати копії процесуальних документів, винесених державним виконавцем. Інформацію та копії документів позивач просив надіслати у будь-який із способів: на електронну адресу; за телефонним номером на месенджери Viber, Telegram, WatsApp або на поштову адресу, що вказані у заяві.

За змістом заяви, підставою для її подання стало не виконання боржником станом на 05.12.2023 року рішення по справі №540/6710/21. З посиланням на приписи статтей 26, 63 Закону України «Про виконавче провадження», позивач у заяві вказував на те, що виконання рішення немайнового характеру має відбуватись протягом десяти робочих днів з моменту відкриття виконавчого провадження, а після закінчення цього строку виконавець має здійснити перевірку виконання рішення боржником. Позивач зауважував на обов`язку державного виконавця винести постанову про накладення на боржника штрафу у разі не виконання без поважних причин рішення боржником та направити до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення у разі повторного невиконання боржником рішення.

23.12.2023 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мельниковим О.А. складено на адресу боржника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області вимогу за №68859-2-261, в якій виконавець визначив боржнику:

провести перерахунок суддівської винагороди судді Куйбишевського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року (за виключенням днів відпустки у вказаному періоді), обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

здійснити виплату ОСОБА_1 вищезазначеного перерахунку з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів;

у разі неможливості здійснити перерахунок та виплату з поважних причин надати письмові пояснення про причини, які унеможливлюють виконання, та заходи, які вживаються боржником задля виконання вимог виконавчого листа №540/6710/21, який видав Одеський окружний адміністративний суд.

09.01.2024 року за вх. №610/261 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) отримано від боржника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області лист від 04.01.2024 року №08-03/79, в якому боржник повідомив про неможливість виконати вимоги виконавчого документа. Повідомлені обставини боржник обґрунтував тим, що у 2023 році в Територіальному управлінні не передбачені видатки на виплати стосовно виконання судових рішень за позовами суддів за кодом економічної класифікації видатків бюджету (КЕКВ 2730 «Інші виплати населенню» з бюджетною програмою КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя). Додатково боржником зазначено, що станом на дату надання відповіді кошторис видатків на 2024 рік територіальному управлінню не затверджений, у зв`язку із чим відомості щодо обсягу видатків за КЕКВ 2730 «Інші виплати населенню» на 2024 рік відсутні.

Листом від 12.01.2024 року за №4382-2-26.1 Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав відповідь на звернення позивача від 05.12.2023 року (від 12.12.2023 року вх. №18565-26.1).

Так, Відділ повідомив позивачу про зміст одержаних відповідей від боржника стосовно вимоги про виконання рішення у справі №540/6710/21, інформація яких пов`язана із неможливістю виконати рішення через відсутність відповідних затверджених видатків. Стосовно вжитих заходів примусового виконання рішення, Відділ зазначив, що постанова про накладення штрафу може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, однак не зробив цього. При цьому визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатись об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його волевиявлення.

Згідно наявних матеріалів виконавчого провадження, вказаний лист 16.01.2024 року надісланий позивачу засобами поштового зв`язку за адресою: вул. Інтернаціональна, 8, м. Херсон, Херсонський р-н, 73035, однак був повернутий відправнику з причин «за закінченням терміну зберігання».

Вказуючи на допущення державним виконавцем протиправної бездіяльності стосовно надсилання матеріалів виконавчого провадження та примусового виконання рішення, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

У частині 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду (пункт 9).

Відповідно до частини 1 статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.

Вказані положення Конституції України кореспондуються із приписами частини 2 статті 14, частини 1 статті 370 КАС України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналогічні за змістом положення передбачені і частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII.

Слід враховувати, що за визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У статті 10 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ передбачено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із частиною 1 статті 18 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У зв`язку із чим, виконавець, зокрема, але без виключення, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (пункти 1, 2, 3 частини 2 статті 18 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII).

Частинами 3, 4 вказаної статті Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII передбачені права виконавця під час здійснення виконавчого провадження, у тому числі право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Слід також враховувати, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із частиною 6 статті 26 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Статтею 63 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Аналіз наведених правових норм показав, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження складає сукупність дій, спрямованих на виконання рішень судів.

Виконання чинних виконавчих документів закладається в обов`язок органів державної виконавчої служби.

Зосередження у Конституції України, конвенційному та адміністративному процесуальному законодавстві на обов`язковості судових рішень дає підстави для висновку про те, що виконання судового рішення має відбуватись у порядку та спосіб, встановлені відповідним виконавчим документом. Лише дотримання такої чіткої процедури і свідчитиме про повне та фактичне виконання рішення суду.

Виходячи з обставин справи, колегія суддів враховує, що вимоги виконавчого документа, виданого в адміністративній справі №540/6710/21 визначаються зобов`язанням Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області:

провести перерахунок суддівської винагороди судді Куйбишевського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року (за виключенням днів відпустки у вказаному періоді), обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

здійснити виплату суддівської винагороди судді Куйбишевського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів.

Матеріали виконавчого провадження не містять доказів виконання боржником вимог вказаного виконавчого документа. Так само, не виконання Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області рішення суду у добровільному порядку чи у визначений виконавцем строк не заперечується і учасниками цієї судової справи.

Маючи достеменні відомості про не виконання боржником рішення суду, державним виконавцем не вчинено жодних дій, передбачених статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», і які за своєю суттю є заходами примусового виконання рішення, спрямовані на повне і фактичне виконання вимог виконавчого документа.

Повторно акцентуючи увагу на тому, що виконання виконавчого документа має відбуватись у повній відповідності до відповідного судового рішення, колегія суддів звертає увагу на ґрунтовність доводів позивача і у повній мірі має погодитись із тим, що проведення перерахунку суддівської винагороди не залежить від наявності відповідних фінансових ресурсів. При цьому, рішенням, яке набрало законної сили в адміністративній справі №540/6710/21, чітко встановлена та обставина, що Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Запорізькій області були виділені кошти для виплати суддівської винагороди (в тому числі й позивачу) у періоді з 18.04.2020 по 27.08.2020 включно у розмірі, передбаченому статтею 135 Закону №1402-VIII, однак останній неправомірно розпорядився цими коштами з урахуванням обмежень, які встановлені статтею 29 Закону №294-IX.

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції цілком правильно вказано на не надання державним виконавцем належної оцінки необґрунтованим доводам боржника стосовно неможливості виконання судового рішення. Як наслідок, є підтвердженою бездіяльність виконавця щодо вчинення дій (заходів), спрямованих на повне і фактичне виконання вимог виконавчого документа.

Стосовно доводів позивача про допущення державним виконавцем протиправної бездіяльності щодо направлення матеріалів виконавчого провадження, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

За правилами частини 1 статті 28 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Згідно із частиною 2 статті 28 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII документи виконавчого провадження органам та особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, надсилаються виключно в електронній формі.

За письмовим зверненням таких осіб документи виконавчого провадження їм додатково надсилаються за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

Також, згідно із частиною 5 статті 28 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII у разі якщо у виконавчому документі зазначено адреси електронної пошти стягувача та/або боржника, документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та/або боржнику також електронною поштою.

На підставі письмової заяви учасника виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку.

Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, вважаються врученими, за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

Частиною 6 статті 28 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII передбачається, що виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі - підприємцю під розписку.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (в редакції, яка діяла на момент відкриття виконавчого провадження) постанови, винесені в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого документа, виданого у формі електронного документа, отримуються стягувачем за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження в рамках інформаційної взаємодії.

Згідно оголошення Державного підприємства «Національні інформаційні системи», розміщеного 15 травня 2024 року на веб сайті «Судова влада України», розпочато електронну інформаційну взаємодію Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) із Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою (ЄСІТС) в межах сервісу з направлення документів виконавчого провадження особам, у яких наявний електронний кабінет в ЄСІТС. Тобто, з цього часу виникла технічна можливість у фізичних та юридичних осіб, які мають електронні кабінети в ЄСІТС, отримувати документи виконавчого провадження (постанови, акти тощо) безпосередньо в своєму електронному кабінеті.

Надаючи правову оцінку доводам позивача про допущення державним виконавцем протиправної бездіяльності стосовно надсилання йому матеріалів виконавчого провадження, і з якими погодився суд першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця, зокрема, про відкриття виконавчого провадження надсилаються адресатам рекомендованим поштовим відправленням.

Додатковим способом доведення сторонам виконавчого провадження змісту документів виконавчого провадження, передбаченим частиною 5 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», є надсилання цих матеріалів електронною поштою, однак у разі якщо адреси електронної пошти стягувача та/або боржника зазначено у відповідному виконавчому документі.

Виходячи з фактичних обставин справи, копія постанови про відкриття виконавчого провадження була надіслана державним виконавцем стягувачу (позивачу) на наступний робочий день після її винесення засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням за адресою, що відповідає даним виконавчого листа та заяви про прийняття виконавчого документа до примусового виконання.

На переконання апеляційного суду, вказані дії виконавця відповідають положенням частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», а покладений на виконавця обов`язок з доведення стороні виконавчого провадження змісту свого рішення (постанови) вичерпано з моменту його надсилання у наведений спосіб.

Також, виконавчий документ не містить відомостей про адресу електронної пошти стягувача та із окремою заявою про надсилання документів виконавчого провадження каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку стягувач (позивач) до виконавця не звертався, тому не можна стверджувати і про порушення виконавцем вимог частини 5 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з цим, як вже зазначалось вище, технічна можливість електронної інформаційної взаємодії Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) із Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою (ЄСІТС) в межах сервісу з направлення документів виконавчого провадження особам, у яких наявний електронний кабінет в ЄСІТС, виникла лише з 15 травня 2024 року. Вказаним спростовується обґрунтованість висновків суду першої інстанції про наявність у виконавця обов`язку, а саме на момент виникнення спірних правовідносин, з надсилання стягувачу, який має зареєстрований електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд», документів виконавчого провадження до такого електронного кабінету сторони виконавчого провадження.

Сталою і послідовною є практика Верховного Суду у постановах, де неодноразово визначалось, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.

Перевіряючи дії виконавця в контексті спірного питання, пов`язаного із направленням позивачу (стягувачу) матеріалів виконавчого провадження, у тому числі постанови про відкриття виконавчого провадження, слід дійти висновку такі відповідали вимогам законодавства про виконавче провадження та фактичній можливості реалізації виконавцем свого обов`язку. Натомість, зміст матеріалів адміністративної справи, а саме наявних в ній доказів, не доводить допущення виконавцем у відношенні позивача (стягувача) протиправних дій або ж ігнорування законних вимог позивача. Стосовно крайнього зауваження апеляційного суду, слід звернутись і до письмової заяви позивача від 05.12.2023 року, яка за своїм змістом направлена лише на одержання від виконавця інформації про заходи, спрямовані на фактичне і повне виконання вимог виконавчого документа, адже на момент такого звернення відповідне рішення суду залишалось не виконаним боржником.

З наведеного у сукупності колегія суддів робить висновок про те, що позивачем не доведено порушення його прав чи інтересів на одержання матеріалів виконавчого провадження у визначений законом строк і порядок. Саме лише не надходження цих матеріалів стороні виконавчого провадження внаслідок обставин, незалежних від виконавця, не може підтверджувати допущення ним протиправної бездіяльності.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі не одержання стягувачем матеріалів виконавчого провадження, останній, з огляду на положення статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавлений можливості звернутись до виконавця із відповідною заявою, заявивши перед виконавцем конкретний спосіб пересилання/передачі цих матеріалів і який забезпечить можливість їх фактичного одержання стягувачем.

Щодо вимоги в апеляційній скарзі про визнання дій посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зокрема, старшого державного виконавця Білана Д.Г., під час примусового виконання виконавчого провадження №73194987 вчиненими відповідно до закону та в межах повноважень державного виконавця, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4).

Наведені положення КАС України свідчать про необґрунтованість вказаних вимог апелянта, адже адміністративний суд у своєму рішенні встановлює, у разі задоволення позову, неправомірність дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, однак своїм судовим рішенням не підтверджує (не вирішує) правомірність таких дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

З огляду на наведене у сукупності, оскільки висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають нормам матеріального та процесуального права і обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню у відповідній частині.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 272, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не надсилання документів виконавчого провадження та зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надіслати копії документів виконавчого провадженням №73194987 ОСОБА_1 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не надсилання документів виконавчого провадження та зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надіслати копії документів виконавчого провадженням №73194987 ОСОБА_1 відмовити.

В інших частинах рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв