Справа № 160/24403/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

25 вересня 2024 рокуСправа №160/24403/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши у м. Дніпрі матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд» та в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 19.12.2022 по 09.01.2023, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 19.12.2022 по 09.01.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.

Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу усіх належних до сплати коштів в період з 19.12.2022 року по 09.01.2023 року.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/24403/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.

20 вересня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву про поновлення строку звернення до суду, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». В обґрунтування заяви позивач зазначає, що про порушення своїх прав дізнався лише з відповіді відповідача з відповідного питання, що отримана в межах 3-місячного строку, що передує дню зверненню до суду.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження суд зазначає наступне.

Суд повторно зазначає, що як згідно ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, так і згідно ст. 233 Кодексу законів про працю України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі №580/12642/23 вказано наступне: порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Позивач обґрунтував заяву про поновлення строку звернення до суду виключно на доводах про те, що про порушення своїх прав він дізнався з відповіді відповідача.

Однак, позивач не врахував, що судом констатовано пропуск позивачем строку звернення до суду не шляхом ствердження, що позивач дізнався про порушення своїх прав раніше, а шляхом констатації того, що позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав раніше. Тобто, позивач навів доводи не щодо обставини, яку встановив суд стверджував що дізнався про порушення своїх прав пізніше, а не пояснював, що не повинен був дізнатися про порушення своїх прав раніше.

Як наслідок, доводи позивача про те, що він все ж не дізнався про порушення своїх прав в зв`язку з такою подією не спростовують та в цілому є нерелевантними висновку суду про те, що він саме повинен був дізнатися про порушення своїх прав. Позивач не навів жодної конкретної тези, в зв`язку з якою він не є таким, що повинен був дізнатись (а не фактично дізнався) про порушення своїх прав за обставин, про які вказав суд.

В зв`язку з цим суд повторює, що позивач проходив саме публічну службу. Як наслідок, складові його грошового забезпечення є нормативно визначеними, а їх конкретний розмір встановлений або законодавством (визначення розмірів окладів за посадою та за військовим званням, розмір надбавки за вислугу років), або безпосередньо роботодавцем в наказі про призначення на посаду (розмір премії та інших надбавок). Отже, кожен акт виплати позивачу грошового забезпечення є нормативно врегульованим, відповідне законодавство має загальнодоступний характер.

За обставин цієї справи не можливо розумним чином припустити, що позивач не помітив виплату йому грошового забезпечення в розмірі, що є на 100000,00 грн меншим, ніж мав бути (у відповідному розрахунку на дні), оскільки йдеться про відмінність сум в рази.

Отже, вже отримавши грошове забезпечення за грудень 2022 року в січні 2023 року, а також безперервно після цього позивач саме повинен був дізнатись (а не дізнався, що є суб`єктивною обставиною і судом не констатувалась), що йому не доплачено грошове забезпечення у відповідному розмірі.

Суд підкреслює, що саме законодавством встановлено події, в зв`язку з якими розпочинається перебіг відповідного строку. Відповідно, ненастання події свідчить про ненастання наслідків, які зумовлюються такою подією.

Зміст правової визначеності в спірних правовідносинах зводиться до того, що строк звернення до суду розпочав свій перебіг один раз в зв`язку з настанням події, що відбулася перше. В даній справі це дата, коли позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав. Відповідно, дата коли позивач все ж з`ясував для себе відповідні обставини (дізнався про порушення своїх прав) не зумовила переривання перебігу строку звернення до суду і початок його відліку спочатку, натомість не вплинула на такий строк, який вже був пропущеним.

З`ясування для себе позиції відповідача, намагання вирішити відповідне питання в досудовому порядку не впливає на перебіг строку звернення до суду. Тривалість такого строку вже визначена з урахуванням цих та інших факторів. Більш того, в даній справі йдеться про пропуск строку звернення до суду на понад рік, що явно не відповідає наявним обставинам.

Як наслідок, наявні доводи позивача є необґрунтованими, оскільки в цілому спрямовані не на усунення зауваження, яке зроблено судом, при цьому за змістом не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Виходячи з намагання позивача усунути недоліки позовної заяви, зважаючи на предмет спору (грошове забезпечення військовослужбовця, який отримав поранення та перебував в зв`язку з цим на лікування), з метою забезпечення виконання завдання адміністративного судочинства суд вважає за доцільне продовжити строк для усунення недоліків позовної заяви на десять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суд наголошує позивачу на необхідності довести, що він пропустив строк звернення до суду з поважних підстав. Цей строк обчислюється з наступного дні після отримання грошового забезпечення за грудень 2022 року, оскільки саме в цей день позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав. Як наслідок, доводи позивача про те, що він дізнався про порушення своїх прав пізніше є нерелевантними. Позивачу належить обґрунтувати поважність причин пропуску строку звернення до суду починаючи з 01.07.2023 року (дата завершення карантину) надати докази, які свідчать про неможливість чи істотне ускладнення звернення до суду в цей період. Відповідними обставинами може бути перебування на публічній службі відповідного характеру, погіршення стану здоров`я (в т.ч. в зв`язку з пораненням) та проходження лікувань, складні сімейні обставини, вплив місця проживання (обстріли відповідної території, сигнали «Повітряна тривога», відсутність електроенергії і тд).

Керуючись ст. ст. 118, 120, 121, 161, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку звернення до суду по справі 160/24403/24.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви на десять днів у справі №160/24403/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

- для надання до суду клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Боженко