Справа № 580/9085/24
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

25 вересня 2024 року справа № 580/9085/24

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Бабич А.М., перевіривши матеріали позову адвоката Коломойцева М.М. від імені ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИЛА:

13.09.2024 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов адвоката Коломойцева М.М. від імені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса листування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) (далі позивач) до НОМЕР_1 Мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності щодо не повного виконання обов`язку, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» щодо сплати йому додаткової винагороди;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду відповідно до вказано вище постанови Уряду України у розмірі до 100000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі позивача у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за період з 01.12.2023 до 30.04.2024.

Додатково просив на стадії відкриття провадження витребувати з відповідача бойові розпорядження, журнал бойових дій та рапорти на виплату додаткової винагороди у відношенні до позивача у вигляді витягів у нетаємній частині.

Обґрунтовуючи зазначили, що набув право на отримання додаткової винагороди, яку відповідач нарахував та виплатив не в повному обсязі. Відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті збільшеної додаткової винагороди посилаючись на те, що територія Вовчанської територіальної громади Чугуївського району Харківської області до районів ведення бойових дій не включалась. Вважає, що така бездіяльність відповідача суперечить чинному законодавству.

Ознайомившись із матеріалами позову, виявлено недоліки позовної заяви, які перешкоджають відкриттю провадження у справі. У зв`язку з цим ухвалою від 18 вересня 2024 року суд залишив її без руху.

20.09.2024 на адресу суду від представника позивача адвоката Коломойцева М.М. надійшла заява вх.№44684/24, в якій просив поновити строк звернення до суду зі вказаним позовом та відкрити провадження у справі (далі Заява). Обґрунтовуючи зазначив, що про порушення своїх прав позивач дізнався отримавши лист відповідача від 14.06.2024. Вважає, що оскільки позов стосується сплати додаткової винагороди, яка є складовою грошового забезпечення, то застосовуються приписи ст.233 Кодексу законів про працю України, а не ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), про що зазначив Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22. Також посилався на висновки Верховного Суду у постановах від 23.04.2020 у справі №813/3756/17, від 17.12.2021 у справі №640/16928/21, від 23.04.2020 у справі №813/3756/17, від 11.04.2018 у справі №804/401/17, від 26.06.2018 у справі №826/2810/17, від 25.01.2024 у справі №320/14843/23.

Оцінивши доводи Заяви, суд дійшов висновку, що виявлені судом недоліки позову не усунені, наявні перешкоди для відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частин першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 та від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21.

Неоднаковий підхід до обчислення процесуального строку звернення до суду для осіб, які звертаюся в один проміжок часу з аналогічним предметом спору до того ж відповідача, свідчитиме про дискримінаційний та упереджений розгляд справи, що в умовах справедливого судочинства не допустиме.

Про відсутність нарахування додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн за спірний період позивач міг дізнатися отримуючи щомісячно заробітну плату.

Представник позивача звертався запитом від 07.06.2024 до відповідача щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000грн за спірний період. Тобто, з 07.06.2024 позивач через свого представника почав вчиняти активні дії щодо нарахування та виплати йому додаткової винагороди за спірний період. Водночас листом від 14.06.2024 відповідач повідомив про нарахування та виплату у зазначений вище період військовослужбовцям, які виконували завдання безпосередньо в районах ведення бойових дій додаткової винагороди у розмірі 100000грн, а військовослужбовцям, які виконували бойові завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, включеним до складу діючих угруповань військ Сил оборони держави, щомісяця виплачувалась додаткова винагорода у розмірі 30000грн з розрахунку на місяць. У період виконання завдань підрозділами відповідача на території Вовчанської територіальної громади вона не включалась до районів ведення воєнних (бойових) дій.

Отже, відсутні достатні підстави вважати, що пропущення строку звернення до суду відбулося з поважних причин.

В ухвалі про залишення позову без руху суд роз`яснив позивачу щодо пропуску строку звернення до адміністративного суду зі вказаним вище позовом та обов`язку надати суду заяву про поновлення порушеного строку, в якій обґрунтувати для цього підстави, викласти доводи щодо поважності тому причин і надати докази.

Представник позивача та позивач у Заяві не вказали жодного аргументу щодо поважності причин пропущеного строку на звернення до суду. Натомість зміст Заяви полягає виключно в не погодженні з висновками суду.

Щодо висновків, зазначених Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22, на які посилався представник позивача у Заяві. У вказаній справі обставини стосуються подібного предмета спору та не ідентичних обставин спору, позаяк спірні правовідносини у ній регулювалися нормами ст.ст.116, 233 КЗпП України у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин». Однак для цієї справи вказані норми діють в редакції ЗУ №2352-IX від 01.07.2022. Водночас Верховний Суд установив, що позовна заява щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, яка є складовою грошового забезпечення, до звільнення з військової служби (компенсація за невикористанні дні відпустки за період з 2013 по 2022 роки), подана 20.10.2022, тобто у період дії карантину через COVID-19, який постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236" продовжено до 30 квітня 2023 року. У цій справі позивач звернувся до суду 13.09.2024. Отже, вказані вище висновки для неї не застосовні.

Викладені у Заяві доводи не стосуються об`єктивних факторів, свідчать про необґрунтоване зволікання позивача щодо звернення до відповідача та суду щодо нарахування та виплати йому додаткової винагороди, передбаченої вказаною вище постановою Уряду України в період з 01.12.2023 до 30.04.2024, а отже, не обґрунтовані. Тобто, за змістом не містить посилань на обставини, які перешкодили своєчасно звернутися до суду. Тому не підлягає задоволенню.

Оскільки поважних причин позивач та його представник не вказують та матеріали позову не містять доказів наявності таких обставин, підстави для задоволення Заяви відсутні.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Згідно ч.5 ст.169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (ч.8 ст.169 КАС України), за умови усунення вказаних підстав для її повернення.

Оскільки недоліки позову не усунені, наявні підстави повернути позивачу позовну заяву.

Згідно з ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Пунктом 2 ч.1 ст.7 Закону України від 08.07.2011 №3676-VІ Про судовий збір (далі - Закон №№3676-VI) визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги. Відповідно до ч.2 вказаної статті Закону №3676-VI у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми, в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, повністю.

Оскільки відсутні докази понесення судових витрат позивачем, відсутні підстави для їх повернення.

Керуючись ст.ст.2-20, 121, 160-161, 169, 237, 241-246, 255, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИЛА:

1. Відмовити повністю у задоволенні заяви вх. від 20.09.2024 №44684/24 адвоката Коломойцева М.М. від імені ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку.

Повернути його позовну заяву до НОМЕР_1 Мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

2. Копію ухвали, позовну заяву та додані до неї документи направити ОСОБА_1 .

3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Анжеліка БАБИЧ