Справа № 320/16602/24
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року № 320/16602/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу судді періоду строкової служби у лавах Радянської армії з 14.05.1979 по 26.04.1981 (01 рік 11 місяців 12 днів); половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1983 по 29.06.1987 (01 рік 10 місяців 29 днів); періоду роботи в органах прокуратури Житомирської області на посадах стажиста прокуратури, помічника прокурора, прокурора відділу з 21.07.1987 по 16.02.1993 (05 років 06 місяців 19 днів); періоду роботи на посаді судді з 01.08.2017 по 31.07.2022 (05 років 00 місяців 00 днів);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та з 24.01.2024 виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди,, що враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з врахуванням до стажу судді періоду строкової служби у лавах Радянської армії з 14.05.1979 по 26.04.1981 (01 рік 11 місяців 12 днів); половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1983 по 29.06.1987 (01 рік 10 місяців 29 днів); періоду роботи в органах прокуратури Житомирської області на посадах стажиста прокуратури, помічника прокурора, прокурора відділу з 21.07.1987 по 16.02.1993 (05 років 06 місяців 19 днів); періоду роботи на посаді судді з 01.08.2017 по 31.07.2022 (05 років 00 місяців 00 днів).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що при призначенні довічного грошового утримання, відповідач, виходячи з приписів Закону Про судоустрій та статус суддів №1402-VIII протиправно не включив до його складу службу в лавах радянської армії, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського, працю на посаді судді, періоду роботи в органах прокуратури Житомирської області на посадах стажиста прокуратури, помічника прокурора, прокурора відділу. Та відповідно не вірно розрахував розмір довічного грошового утримання судді. Зазначає, що визначення стажу роботи на посаді судді не віднесено до компетенції органу ПФУ, а було здійснено належним і компетентним органом Вищою радою правосуддя. Органом ПФУ не встановлено ні недостовірності жодного з поданих позивачем документів, ні недостовірності відомостей щодо особи позивача. Позивач зазначає, що у рішенні ВРП здійснено посилання на необхідні правові позиції Верховного Суду, які визначають необхідність врахування тих чи інших періодів до стажу роботи позивача на посаді судді для призначення йому щомісячного довічного грошового утримання. Унаслідок прийняття спірного рішення суттєво порушено право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, оскільки його розмір зменшено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження в цій адміністративній справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання.

Відповідач правом щодо надання відзиву на позовну заяву у встановлені судом строки не скористався.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Наказом Вищого адміністративного суду України від 26.01.2024 №2-к позивача звільнено відставку з посади судді Вищого адміністративного суду України з 23.01.2024, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

З 24.01.2024 позивачу призначено довічне грошове утримання, відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 23.01.2024 №172/0/15-24 визначено загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає йому право на відставку, становить 40 років 04 місяці 13 днів.

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , що здійснений Вищим адміністративним судом України (додаток 4 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України) тривалість стажу складає 40 років 04 місяці 13 днів.

Водночас, відповідачем при призначенні позивачу довічного грошового утримання враховано страховий стаж (повний) 42 роки 0 місяців 13 днів, в тому числі спеціальний стаж, що дає право на щомісячне грошове утримання судді - 25 років 11 місяців 8 днів.

Позивач вважає, що при розрахунку стажу на посаді судді під час призначення довічного грошового утримання територіальним органом Пенсійного фонду України безпідставно не зараховано наступні періоди:

- службу у лавах Радянської армії з 14.05.1979 по 26.04.1981 (01 рік 11 місяців 12 днів); - половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1983 по 29.06.1987 (01 рік 10 місяців 29 днів);

- роботу в органах прокуратури Житомирської області на посадах стажиста прокуратури, помічника прокурора, прокурора відділу з 21.07.1987 по 16.02.1993 (05 років 06 місяців 19 днів);

- роботу на посаді судді з 01.08.2017 по 31.07.2022 (05 років 00 місяців 00 днів).

Відтак, як наслідок відповідачем визначено загальний процент розрахунку пенсії від заробітку 60 відсотків, замість належних позивачу 90 відсотків, що призвело до призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у меншому розмірі, ніж той, на який має право ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із діями Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, які спричинили порушення його прав та зменшення щомісячного довічного грошового утримання, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Приписи частини 6 статті 47 та пункту 8 частини 4 статті 48 Конституції України регламентують, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 92 Основного Закону України статус суддів визначається виключно законами України. Крім того, щодо суддів у частині 2 статті 127 Конституції України окремо визначено вимоги щодо несумісності.

За рахунок заборони займатися іншою оплачуваною роботою суддям установлюються належні умови матеріального та соціально-побутового забезпечення.

Конституційний статус судді передбачає, у тому числі, що надання судді в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

У рішенні від 24.06.1999 року № 6-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів, а важливим механізмом забезпечення цих гарантій є встановлений частиною першою статті 130 Конституції України обов`язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Конституційним Судом України у рішенні від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої розуміється у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 підкреслено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Згідно з п. 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Положеннями Європейської хартії від 10.07.1998 року про закон Про статус суддів визначено, що рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п. 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку з посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4).

Також у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що дуже важливо (особливо для новітніх демократій) передбачити конкретні нормативно-правові положення, які б гарантували захист від зменшення розміру суддівських виплат (п. 62).

Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11.2010 року №(2010)12, оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці (пункт 54).

Матеріали справи свідчать, що на час звільнення позивача з посади судді у відставку спірні правовідносини були врегульовані Законом України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі Закон №1402-VIІІ), який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно статті 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України Про Вищу раду правосуддя.

Відповідно до частини 1 статті 116 Закону №1402-VIІІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно статті 137 вказаного Закону до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII Про статус суддів (далі Закон № 2862-XII) та постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону № 2862-XII, зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII Про внесення змін і доповнень до Закону України Про статус суддів, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно статей 14, 15, 48 Закону СРСР від 30 листопада 1979 року №1162-X Про прокуратуру СРСР (у редакції, чинній на час перебування на посадах в органах прокуратури) прокуратура Союзу РСР очолюється Генеральним прокурором СРСР. Генеральний прокурор СРСР має першого заступника та заступників, що призначаються Президією Верховної Ради СРСР за поданням Генерального прокурора СРСР. Розподіл обов`язків між заступниками провадиться Генеральним прокурором СРСР. У Прокуратурі Союзу РСР утворюється колегія у складі Генерального прокурора СРСР (голова), його першого заступника та заступників за посадою, а також інших керівних працівників органів прокуратури. Персональний склад колегії затверджується Президією Верховної Ради СРСР за поданням Генерального прокурора СРСР. У Прокуратурі Союзу РСР є основні управління, управління та відділи. У складі Прокуратури Союзу РСР утворюється Головна військова прокуратура. Начальниками та заступниками начальників головних управлінь, управлінь та відділів є старші помічники та помічники Генерального прокурора СРСР, які призначаються та звільняються Генеральним прокурором СРСР. Генеральний прокурор СРСР має також помічників з особливих доручень. У основних управліннях, управліннях і відділах є старші прокурори і прокурори, і навіть можуть бути головні спеціалісти-консультанти. Положення про структурні підрозділи Прокуратури Союзу РСР затверджує Генеральний прокурор СРСР. Прокуратура Союзу РСР спільно із зацікавленими міністерствами та відомствами та за погодженням з Центральним статистичним управлінням СРСР розробляє систему та методику єдиного обліку та статистичної звітності про злочинність, розкриття та розслідування злочинів. Прокуратури союзних республік очолюються прокурорами союзних республік. Прокурори союзних республік мають перших заступників та заступників, які призначаються та звільняються Генеральним прокурором СРСР за поданням прокурорів союзних республік. У прокуратурах союзних республік утворюються колегії у складі прокурора союзної республіки (голова) та інших керівних працівників органів прокуратури. Персональний склад колегії затверджується Генеральним прокурором СРСР за поданням прокурора союзної республіки. У прокуратурах союзних республік є управління та відділи. Начальниками та заступниками начальників управлінь та відділів є старші помічники та помічники прокурорів союзних республік. Прокурори союзних республік можуть мати також помічників з особливих доручень. В управліннях та відділах є старші прокурори та прокурори, а також можуть бути головні спеціалісти-консультанти. Структура Прокуратури Союзу РСР затверджується Президією Верховної Ради СРСР за поданням Генерального прокурора СРСР. Структура та штати нижчестоящих органів прокуратури встановлюються Генеральним прокурором СРСР у межах затвердженої чисельності працівників та фонду заробітної плати.

Роз`яснення поняття прокурор наведено у статті 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII Про прокуратуру. Зокрема, під поняттям прокурор у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 47, статті 48, частинах першій четвертій статті 49, статтях 50 і 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Відтак, виходячи з положень абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону № 2862-XII, після набуття позивачем 10 років стажу роботи безпосередньо на посаді судді до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, підлягають зарахуванню періоди роботи на посадах прокурора.

Зі змісту трудової книжки позивача вбачається, що в період з 1988 року по 1993 рік позивач працював на посадах стажиста прокуратури, помічника прокурора, прокурора відділу.

Згідно з абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З копій військового квитка та трудової книжки вбачається, що позивач із 14.05.1979 по 26.04.1981 проходив строкову військову службу.

Відтак, зарахуванню до стажу роботи, що надає судді право на відставку, підлягає період проходження такої служби, який становить 1 рік 11 місяців 12 днів.

Водночас, як вбачається з наявних матеріалів, з 01.09.1983 по 29.06.1987 рік позивач навчався у Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського, що надає останньому право на зарахування половини строку навчання, а саме 1 рік 11 місяців 29 днів.

Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів у зв`язку з прийняттям Закону України Про Вищий антикорупційний суд, яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме така правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, чинній на час обрання ОСОБА_1 суддею) право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років. Наведене свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково двох років роботи в галузі права.

Крім того, під час роботи ОСОБА_1 на посаді народного судді Андрушівського районного народного суду Житомирської області (з 10 лютого 1993 року) набрав чинності Закон № 2862-ХІІ, зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ Про внесення змін і доповнень до Закону України Про статус суддів. Частиною четвертою статті 43 цього Закону встановлювалося, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до пункту 15.3 Регламенту Вищої ради правосуддя при вирішенні питання про звільнення судді з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку стаж роботи на посаді судді обраховується з дати призначення (обрання) судді на посаду по дату ухвалення Радою відповідного рішення або по дату припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років.

Тому Вищою радою правосуддя визначено, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді на день ухвалення нею цього рішення становить 30 років 11 місяців 13 днів.

Отже, Вищою радою правосуддя у тексті рішення про звільнення позивача чітко і однозначно визначено загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає йому право на звільнення у відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання, що становить 40 років 04 місяці 13 днів.

Згідно частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

За таких обставин з огляду на наявність у позивача стажу роботи на посаді судді понад 40 років, розмір щомісячного довічного грошового утримання повинен складати 90% грошового утримання судді.

Разом з тим, позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 60% грошового утримання судді, тобто менше, ніж у належному розмірі 90%, чим порушено права позивача.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Так, у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі №559/443/17 викладено наступну правову позицію: Суд вважає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру, а доводами касаційної скарги зазначене не спростовується.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 6 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 428/4671/17, від 1 жовтня 2018 року у справі № 541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 686/10100/15-а.

Суд бере до уваги, що саме до компетенції Вищої ради правосуддя відноситься обрахування стажу та встановлення права на відставку у судді, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Судова практика Верховного Суду в частині застосування статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/1995 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів та пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів щодо обрахунку стажу, що дає право на відставку судді, та щодо перерахунку вже призначеного щомісячного довічного грошового утримання як до відставки суддів, які були призначені (обрані) суддями вперше до набрання чинності цими нормативно-правовими актами, так і до відставки суддів, які були призначені (обрані) суддями вперше під час дії зазначених нормативно-правових актів, є сталою (пункт 20 постанови Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 235/7316/16-а, постанови Верховного Суду від 14 травня 2021 року у справі № 414/529/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 521/2593/17, від 5 грудня 2019 року у справі № 592/2737/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 592/5433/17, від 24 березня 2020 року у справі № 559/512/17 та від 29 квітня 2020 року у справі 426/12415/16-а, від 9 листопада 2018 року у справі № 713/1064/17, від 6 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 428/4671/17, від 1 жовтня 2018 року у справі № 541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 686/10100/15-а, від 10 квітня 2019 року у справі № 766/14821/16-а, від 31 жовтня 2019 року у справі № 766/17221/16-а, від 7 листопада 2019 року у справі № 727/4435/17, від 15 січня 2020 року у справі № 683/600/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 426/12415/16-а, від 9 листопада 2018 року у справі № 686/24597/16-а, від 9 листопада 2018 року у справі № 686/1938/17, від 9 листопада 2018 року у справі № 766/7021/17, від 9 листопада 2018 року у справі № 686/24597/16-а, від 11 грудня 2018 року у справі № 522/5168/17, від 22 жовтня 2020 року у справі № 420/1234/19, від 23 грудня 2021 року у справі № 686/16953/17).

Відповідно до правових висновків, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя під час розгляду заяви про відставку (прийняття рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру. Не включення до стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою навчання у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії та врахування для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Відповідно до пункту 11 розділу XII Перехідні положення Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів в редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною п`ятою статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Про відсутність компетенції органів ПФУ на перерахунок стажу судді, про наявність такої компетенції лише у Вищої ради правосуддя, про єдність стажу судді, про масові порушення прав суддів при призначенні та обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді зазначено і в рішенні Ради Суддів України за №6 від 11 квітня 2024 р.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 2 статті 242 КАС України).

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу судді періоду строкової служби у лавах Радянської армії з 14.05.1979 по 26.04.1981 (01 рік 11 місяців 12 днів); половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1983 по 29.06.1987 (01 рік 10 місяців 29 днів); періоду роботи в органах прокуратури Житомирської області на посадах стажиста прокуратури, помічника прокурора, прокурора відділу з 21.07.1987 по 16.02.1993 (05 років 06 місяців 19 днів); періоду роботи на посаді судді з 01.08.2017 по 31.07.2022 (05 років 00 місяців 00 днів).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи встановлені судом обставини, нормативне врегулювання спірних правовідносин, керуючись частиною другою статті 9, частиною другою статті 245 КАС України, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення № 20 від 11.03.2024 в частині визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 % від суддівської винагороди.

З урахуванням викладеного суд вважає, що ефективним способом захисту порушених прав на пенсійне забезпечення в даному випадку буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати з 24.01.2024 ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди, що враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зарахувавши до стажу судді періоди строкової служби у лавах Радянської армії з 14.05.1979 по 26.04.1981 (01 рік 11 місяців 12 днів); половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1983 по 29.06.1987 (01 рік 10 місяців 29 днів); період роботи в органах прокуратури Житомирської області на посадах стажиста прокуратури, помічника прокурора, прокурора відділу з 21.07.1987 по 16.02.1993 (05 років 06 місяців 19 днів); періоду роботи на посаді судді з 01.08.2017 по 31.07.2022 (05 років 00 місяців 00 днів), з урахуванням повного стажу 40 років 04 місяці 13 днів.

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Судові витрати розподілу не підлягають у зв`язку зі звільненням позивача як інваліда ІІ групи від сплати судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу судді періоду строкової служби у лавах Радянської армії з 14.05.1979 по 26.04.1981 (01 рік 11 місяців 12 днів); половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1983 по 29.06.1987 (01 рік 10 місяців 29 днів); періоду роботи в органах прокуратури Житомирської області на посадах стажиста прокуратури, помічника прокурора, прокурора відділу з 21.07.1987 по 16.02.1993 (05 років 06 місяців 19 днів); періоду роботи на посаді судді з 01.08.2017 по 31.07.2022 (05 років 00 місяців 00 днів).

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 20 від 11.03.2024 в частині визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 % від суддівської винагороди.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати з 24.01.2024 ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди, що враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зарахувавши до стажу судді періоди строкової служби у лавах Радянської армії з 14.05.1979 по 26.04.1981 (01 рік 11 місяців 12 днів); половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1983 по 29.06.1987 (01 рік 10 місяців 29 днів); період роботи в органах прокуратури Житомирської області на посадах стажиста прокуратури, помічника прокурора, прокурора відділу з 21.07.1987 по 16.02.1993 (05 років 06 місяців 19 днів); періоду роботи на посаді судді з 01.08.2017 по 31.07.2022 (05 років 00 місяців 00 днів), з урахуванням повного стажу 40 років 04 місяці 13 днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.