Справа № 500/7221/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/7221/23 пров. № А/857/25945/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року, прийняте суддею Мартиць О.І. у місті Тернополі, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі - ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови в нарахуванні і виплаті підвищення до пенсії за п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІІ) в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано; визнання протиправними дій щодо відмови зарахувати час перебування в засланні ОСОБА_1 з 08.06.1950 до 16.06.1959, який перебував на спецпоселенні і згодом реабілітований, в потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій; зобов`язання здійснити нарахування і виплату підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно п. «г» ст. 77 Закону №1788-ХІІІ, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, починаючи з 01.05.2023, та здійснити перерахунок стажу роботи згідно зі ст. 58 Закону №1788-ХІІІ, зі ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 08.06.1950 до 16.06.1959 і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 позов задоволено частково: визнано протиправними дії щодо відмови здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано; зобов`язано здійснити нарахування і виплату підвищення пенсії в розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно п. «г» ст. 77 Закону №1788-ХІІІ, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, починаючи з 01.05.2023. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що позивач має право на підвищення до пенсії у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком як особі, яка була примусово переселена як член сім`ї репресованих та згодом реабілітованих.

Відтак, дії відповідача щодо відмови виплачувати позивачу надбавку до пенсії у вказаному розмірі, визначеному пунктом «г» статті 77 Закону №1788-ХІІІ є протиправними.

Щодо позовних вимог про проведення перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі, відповідно до вимог статті 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд зазначив, що законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка в подальшому реабілітована, в потрійному розмірі.

Разом з тим, системний аналіз положень Закону №1788-ХІІІ та Закону №1058-IV дозволив суду дійти висновку, що такими закріплено саме порядок обчислення стажу роботи (трудового стажу) для призначення пенсій, а оскільки позивач у період перебування у спецпоселенні був малолітньою особою, то відповідно у цей період трудового стажу не набував, а тому правові підстави для пільгового обчислення періоду перебування позивача на спецпоселенні відсутні.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Тернопільській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що визначення порядку та розмірів виплат делеговано Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» № 654 від 16.07.2008, установлено, що з 1 вересня 2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 гривні.

У матеріалах пенсійної справи містяться дані про те, що позивач зазнав політичних репресій як член сім`ї, якого було примусово переселено.

Судом першої інстанції не враховано, що позивачу виплачується підвищення до пенсії у розмірі 43,52 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» № 654 від 16.07.2008.

Тому, у ГУ ПФУ в Тернопільській області відсутні правові підстави для здійснення нарахування і виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії в розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно п. «г» ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, починаючи з 01.05.2023.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким повністю відмовити в позові.

ОСОБА_1 у відзиві просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається зі змісту довідки від 25.08.2009 №6/1272, виданої УМВС України в Тернопільській області про те, що ОСОБА_1 , 1949 року народження, на підставі рішення позасудових органів в адміністративному порядку, як член сім`ї учасника банди ОУН, 08 червня 1950 із с. Ворвулинці Заліщицького району Тернопільської області був виселений разом з батьками на спецпоселення в Красноярський край з конфіскацією майна. Виселення затверджено рішенням Особливої Наради при МДБ СРСР від 24.06.1950 протокол №27. На поселенні під наглядом спецкомендатури перебував до 16.06.1959. Звільнений на підставі указу ПВР СРСР від 19.05.1958. На підставі ст. 3 Закону України від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», ОСОБА_1 та його сім`я - РЕАБІЛІТОВАНІ 11.12.1992 УВС в Тернопільській області. Підстава: Арх. спр. № 8852, фонд 47, стор. 22, 78.

27.04.2023 Заліщицькою міською радою ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області від 27 квітня 2023 №84 «Про видачу посвідчення реабілітованої особи ОСОБА_1 » видано посвідчення серії ТЕ №190071 від 27.04.2023 реабілітованої особи, згідно з яким має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

11.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою щодо проведення нарахування підвищення до його пенсії згідно з п. «г» ст. 77 Закону №1788-ХІІІ в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та перерахунку стажу роботи згідно ст. 58 Закону №1788-ХІІІ як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» №962-ХІІ.

Листом від 30.05.2023 №4065-4099/В-02/8-1900/23 відповідач відмовив ОСОБА_1 в перерахунку його пенсії.

З метою відновлення історичної справедливості, встановлення порядку реабілітації репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, відновлення їхніх політичних, соціальних, економічних та інших прав, визначення порядку відшкодування шкоди, завданої таким особам унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, недопущення повторення злочинів тоталітарних режимів прийнято Закон України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 № 962-XII, (назва в редакції Закону № 2325-VIII від 13.03.2018) (далі - Закон № 962-XII).

Відповідно до положень статті 1-1 Закону № 962-XII репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом.

Згідно з положеннями статті 1-2 Закону № 962-XII реабілітованими визнаються особи, зокрема, стосовно яких до 24 серпня 1991 були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів.

Статтею 2 Закону № 962-XII формою репресії визнано вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР.

Направлення у заслання, вислання та спеціальні поселення в адміністративному порядку - застосування репресій на підставі рішень місцевих органів влади, адміністративних органів, посадових осіб чи громадських організацій з політичних мотивів до сімей осіб, репресованих за обвинуваченням у контрреволюційних злочинах; до осіб, визнаних соціально небезпечними у політичному відношенні, противниками колективізації; до обвинувачених у зв`язках з так званими «ворогами народу», у приналежності до політичних партій тощо.

Судом встановлено, що позивачу призначена пенсія згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як члену сім`ї реабілітованого.

Позивачу встановлена надбавка членам сім`ї реабілітованих згідно Постанови №654 п. 4.2 в сумі 43,52 грн.

Встановлення такої ж надбавки слідує також з відмови відповідача, оформленої листом від 30.05.2023 №4065-4099/В-02/8-1900/23.

Відповідно до пункту 6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі як і раніше - Закон №1058-IV) до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом №1788-XII. Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 77 Закону №1788-XII від 05.11.1991 призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

При цьому, за чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною 1 статті 28 Закону №1058-IV відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 №966-XIV прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з статтею 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

При цьому, положення частини 4 статті 28 Закону №1058-IV згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, на переконання суду, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов`язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

В свою чергу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16 липня 2008 № 654 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Судом встановлено, що згідно довідки від 25.08.2009 №6/1272, виданої УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_1 , 1949 року народження, на підставі рішення позасудових органів в адміністративному порядку, як член сім`ї учасника банди ОУН, 08 червня 1950 із с. Ворвулинці Заліщицького району Тернопільської області був виселений разом з батьками на спецпоселення в Красноярський край з конфіскацією майна. Виселення затверджено рішенням Особливої Наради при МДБ СРСР від 24.06.1950 протокол №27. На поселенні під наглядом спецкомендатури перебував до 16.06.1959. Звільнений на підставі указу ПВР СРСР від 19.05.1958. На підставі ст. 3 Закону України від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», ОСОБА_1 та його сім`я - РЕАБІЛІТОВАНІ 11.12.1992 УВС в Тернопільській області. Підстава: Арх. спр. № 8852, фонд 47, стор. 22, 78.

З огляду на наведені норми та враховуючи те, що ОСОБА_1 , серед інших, як сім`ю учасника банди ОУН, було виселено на спецпоселення, та згодом реабілітовано, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач є членом сім`ї репресованої особи в розумінні Закону №962-ХІІ із змінами, внесеними Законом №2325-VIII.

Тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачу пенсія має бути підвищена на 25, а не на 50 процентів мінімальної пенсії за віком, тобто як члену сім`ї, якого було примусово переселено.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивач має право на підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» частини першої статті 77 Закону №1788-XII, а отже має право звернутися до ГУПФУ в Тернопільській області з вимогою про здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу з підвищенням на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» частини першої статті 77 Закону №1788-XII як члену сім`ї репресованого.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до вимог статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Закон №1788-XII має вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 №654, а тому застосуванню в даному випадку підлягає саме вказаний Закон.

Враховуючи вказане, виходячи із визначених загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, підвищення до пенсії позивачу повинно обчислюватися не на підставі постанови Кабінету Міністрів України №654, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав, а у відповідності до Закону №1788-XII, який має вищу юридичну силу.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2018 у справі № 446/1549/16-а, від 21 листопада 2018 у справі № 446/1563/16-а, від 31 жовтня 2019 у справі №442/6456/17, від 04 березня 2020 у справі №446/1566/16-а.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, апеляційний суд не надає оцінки судовому рішенню в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року у справі №500/7221/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар