Справа № 200/5096/24
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року Справа№200/5096/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (юридична адреса: 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у перерахунку пенсії № 68 від 04.07.2024 року, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області за заявою ОСОБА_1 про перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком від 27.06.2024 року; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.06.2024 року, зарахувавши до страхового стажу періоди з 01.09.2001 року по 27.10.2002 року, з 28.06.2003 року по 16.11.2003 року, з 12.06.2004 року по 26.09.2004 року, з 21.10.2004 по 25.10.2004 року, 01.02.2005 рік, з 22.06.2015 року по 30.06.2015 рік, з 14.09.2016 року по 30.09.2016 року, з 20.11.2016 по 30.11.2016 року, з 14.02.2024 року по 27.06.2024 рік, до пільгового стажу на підземних роботах за Постановою № 202 та Списком № 1 періоди з 01.09.2001 року по 25.10.2004 року, 01.02.2005 рік, з 11.03.2005 року по 18.03.2005 року, з 30.10.2008 року по 14.10.2008 року, з 01.07.2014 року по 06.07.2014 року, з 22.06.2015 року по 30.06.2015 року, з 06.10.2015 року по 09.11.2015 року (провідна професія), з 08.12.2015 року по 07.07.2016 року (провідна професія), з 05.11.2018 року по 10.11.2018 року (провідна професія), 01.05.2019 року (провідна професія), з 14.02.2024 року по 27.06.2024 рік; до пільгового стажу за Списком № 1 період з 05.08.2015 року по 25.08.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області йому було відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку із недостатністю страхового стажу. Позивач вважає, що таким рішенням порушені його права, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду (суддя Арестова Л.В.) від 29 липня 2024 року відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

На підставі розпорядження керівника апарату суду № 125 від 14 серпня 2024 року проведений повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку з тимчасовим відстороненням від здійснення правосуддя судді Арестової Л.В., та на підставі частини 9 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, справа передана на розгляд судді Тарасенку І.М.

Ухвалою від 19 серпня 2024 року суддя Тарасенко І.М. прийняв до свого провадження адміністративну справу № 200/5096/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, мотивуючи це наступним.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України № 1058 мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

За результатами розгляду заяви позивача, доданих до неї документів та наявних відомостей, органом Пенсійного фонду встановлено, що його страховий стаж становить 33 роки 6 місяців 9 днів, з них 15 років за Списком № 1.

З огляду на викладене, органом Пенсійного фонду України відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки у нього відсутній визначений законом страховий стаж - 35 років.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, як отримувач пенсії по інвалідності (3 група) відповідно до Закону України № 1058 з 14 лютого 2024 року.

27 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою через систему Веб портал Пенсійного фонду України про перерахунок пенсії по інвалідності щодо зміни виду розрахунку, відповідно до п. 2 ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно принципу екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву позивача та надані нею документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для опрацювання.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 68 від 04 липня 2024 року ОСОБА_1 було відмовлено в проведенні перерахунку пенсії по інвалідності, щодо зміни виду розрахунку відповідно до п. 2 ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішення вмотивоване тим, що страховий стаж заявника становить 33 роки 6 місяців та 9 днів, з яких 15 років за списком № 1, а отже оскільки у ОСОБА_1 відсутній страховий стаж 35 років, то йому відмовлено у перерахунку пенсії.

З Форми РС-право з`ясовано, що відповідач не врахував до страхового стажу ОСОБА_1 : навчання в Красноармійському професійному будівельному ліцеї з 01.09.2001 року по 27.10.2002 року, з 28.06.2003 року по 16.11.2003 року, з 12.06.2004 року по 26.09.2004 року, з 21.10.2004 по 25.10.2004 року, 01.02.2005 рік за спеціальністю «електрослюсар підземний», «машиніст підземних установок»; військову службу у період з 14.09.2016 року по 30.09.2016 року, з 20.11.2016 по 30.11.2016 року; роботу в ПАТ «ШУ «Покровське» з 22.06.2015 року по 30.06.2015 рік та період перебування на інвалідності з 14.02.2024 року по 27.06.2024 рік (дата звернення із заявою про перерахунок).

Крім того що не зараховано до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 та Постановою № 202 періоди роботи з 11.03.2005 року по 18.03.2005 року, з 30.10.2008 року по 14.10.2008 року, з 01.07.2014 року по 06.07.2014 року, з 22.06.2015 року по 30.06.2015 року, з 06.10.2015 року по 09.11.2015 року (провідна професія), з 08.12.2015 року по 07.07.2016 року(провідна професія), з 05.11.2018 року по 10.11.2018 року (провідна професія), 01.05.2019 року (провідна професія), до пільгового стажу за Списком № 1 з 05.08.2015 року по 25.08.2015 року.

Пенсійний фонд не надав жодного аргументу щодо не зарахування вказаних періодів, а також не заперечує щодо факту не зарахування вказаних періодів до страхового та пільгового стажу.

Отже, спірним питання даної справи є законність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, щодо відмови проведенні перерахунку пенсії по інвалідності, щодо зміни виду розрахунку відповідно до п. 2 ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та правомірність дій під час розрахунку страхового та пільгового стажу позивача.

Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закону № 1058-ІV).

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацюючі особи з інвалідністю II групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності такого страхового стажу:

у жінок 20 років, а у чоловіків 25 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 46 років включно;

у жінок 21 рік, а у чоловіків 26 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 48 років включно;

у жінок 22 роки, а у чоловіків 27 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 50 років включно;

у жінок 23 роки, а у чоловіків 28 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 53 років включно;

у жінок 24 роки, а у чоловіків 29 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 56 років включно;

у жінок 25 років, а у чоловіків 30 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 59 років включно.

Непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.

Відповідно до першого абзацу ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , він з 01.09.2001 року по 01.02.2005 року навчався в Красноармійському будівельному професійному ліцеї та здобув професію електрослюсаря підземного, машиніста підземних установок.

Даний факт також підтверджується дипломом Серії НОМЕР_4 .

Крім того, пенсійним фондом також не ставиться під сумність навчання позивача в Красноармійському будівельному професійному ліцеї в період з 01.09.2001 року по 01.02.2005 року.

В той же час, як вбачається з форми РС-право позивачу до його страхового стажу зараховано періоди навчання Красноармійському будівельному професійному ліцеї з 28.10.2002 року по 27.06.2003 року, з 17.11.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 11.06.2004 року та з 27.09.2004 року по 20.10.2004 року.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» визначено, що Законодавство України про професійну (професійно-технічну) освіту базується на Конституції України і складається з Закону України «Про освіту», цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Законодавство України в галузі професійної (професійно-технічної) освіти обов`язкове для застосування на території України незалежно від форм власності та підпорядкування закладів освіти та установ професійної (професійно-технічної) освіти.

Статтею 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» встановлено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівника, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Аналогічна, за змістом, вимога міститься і в абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 року № 1240, а саме: час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі до безперервного і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за одержаною професією не перевищує трьох місяців.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, визначальним для зарахування до пільгового стажу часу навчання в професійно-технічному навчальному закладі є те, що перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та те, що після закінчення навчання особа повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю.

В спірному випадку, як встановлено судом вище, позивач з 01.09.2001 року по 01.02.2005 року навчався в Красноармійському будівельному професійному ліцеї, який згідно зі статтею 18 Закону України «Про професійно-технічну освіту» належить до закладів професійної (професійно-технічної) освіти.

Перерва між днем закінчення ліцею та днем прийняття на роботу за здобутою професію електрослюсаря підземного, машиніста підземних установок складає менше місяця.

Після закінчення навчання ОСОБА_1 22.03.2005 року був прийнятий на роботу в шахту «Красноармійська-Західна» № 1», на посаду «машиніст підземних установок 3 розряду підземним з повним робочим днем в шахті» (запис трудової книжки № 12).

Відповідно до Довідки № 887 від 26.12.2023 року, ПАТ «Покровське» (правонаступник шахти «Красноармійська-Західна № 1»), підтверджується пільговий характер роботи, та факт роботи позивача повний робочий день на підземних роботах та виконував гірничі роботи з видобутку вугілля підземним способом за посадою «машиніст підземних установок».

Отже, вказана посада відноситься до пільгових посад на підземних роботах за Списком № 1 та Постановою № 202. Відтак, навчання також має бути зараховано до стажу роботи за спеціальністю, яка слідувала після закінчення навчання, тобто за спеціальністю «машиніст підземних установок підземний з повним робочим днем в шахті», що відноситься до підземних робіт за Постановою 202 та до Списку № 1.

Крім того, суд вказує, що відповідач період навчання зарахував до підземних робіт за Списком № 1 та Постановою № 202 лише частково (з 26.10.2004 року по 31.01.2005 року), отже належним захистом прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати період навчання з 01.09.2001 року по 25.10.2004 року та 01.02.2005 року до пільгового стажу на підземних роботах за Постановою № 202 та Списком № 1.

Щодо періоду проходження позивачем проходження військової служби за контрактом та не зарахуванням пенсійним фондом до страхового стажу позивача періоди з 14.09.2016 року по 30.09.2016 року та з 20.11.2016 року по 30.11.2016 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1. ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 4 статті 2 Закону № 2232 передбачено види військової служби, а саме, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20.12.1991 року № 2011 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011), відповідно до статті 1-2 якого військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації, які не можуть бути скасовані чи призупинені без їх рівноцінної заміни.

Згідно зі статтею 6 Закону України від 22.10.1993 року № 3551 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон № 3551) до учасників бойових дій належать, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Положеннями абзацу 2 частини 1 статті 8 Закону № 2011 передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 57 Закону України від 05.11.1991 року № 1788 «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788) військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Аналіз приведених вище норм права дає підставою для висновку, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу та стажу роботи за спеціальністю, а час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період зараховується, зокрема, до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, враховуючи викладене та той факт, що Пенсійним фондом військова служба зарахована частково до страхового стажу позивача, а відтак незарахований період з 14.09.2016 року по 30.09.2016 року, з 20.11.2016 року по 30.11.2016 року підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи в ПАТ «ШУ «Покровське» з 22.06.2015 року по 30.06.2015 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_5 , ОСОБА_1 працював в ПАТ «ШУ «Покровське» в період з 22.06.2015 року по 05.08.2015 року працював на посаді гірничого майстра підземного з повним робочим днем у шахті в ПАТ «ШУ «Покровське».

Як вбачається з довідки форми ОК5, період роботи позивача 22.06.2015 року по 30.06.2015 року не зарахований у зв`язку із несплатою підприємством ЄСВ.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону № 2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на роботодавця, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Крім того суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання ПАТ «ШУ «Покровське» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаних підприємствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправно не зарахувало до страхового стажу позивача, періоди його роботи з 22 червня 2015 року по 30 червня 2015 року.

Позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію.

Таким чином, не зарахування Пенсійним фондом вказаних періодів роботи позивача не відповідають чинному законодавству.

Щодо незарахування до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 та Постановою № 202 періоди роботи ОСОБА_1 з 11.03.2005 року по 18.03.2005 року, з 03.10.2008 року по 14.10.2008 року, з 01.07.2014 року по 06.07.2014 року, з 22.06.2015 року по 30.06.2015 року , з 06.10.2015 року по 09.11.2015 року (провідна професія), з 08.12.2015 року по 07.07.2016 року (провідна професія), з 05.11.2018 року по 10.11.2018 року (провідна професія), 01.05.2019 року (провідна професія), до пільгового стажу за Списком № 1 з 05.08.2015 року по 25.08.2015 року, суд зазначає наступне.

Трудова книжка серії НОМЕР_3 , містить наступні записи:

Шахта «Красноармійська-Західна №1» (ПАТ «ШУ «Покровське»):

Запис № 11 з 11.03.2005 року по 18.03.2005 року навчання в учбовому пункті;

Запис № 12 22.03.2005 року прийнятий машиністом підземних установок 3 розряду підземним з повним робочим днем в шахті;

Запис № 15 03.10.2008 року переведений учнем прохідника підземного з повним робочим днем в шахті на період практики по 03.12.2008 року;

Запис № 16 16.01.2010 року переведений прохідником 4 розряду з повним робочим днем в шахті;

Запис № 18 05.11.2020 року переведений на посаду гірничого майстра підземного з повним робочим днем в шахті;

Запис № 19 10.08.2012 року переведений на посаду помічника начальника дільниці підземного з повним робочим днем в шахті;

Запис № 20 02.09.2013 року переведений на посаду гірничого майстра підземного з повним робочим днем в шахті;

Запис № 21 31.08.2014 року звільнений по ст.38 КЗпП за власним бажанням.

Запис № 22 22.06.2015 року прийнятий на посаду гірничого майстра підземного з повним робочим днем в шахті;

Запис № 23 05.08.2015 року переведений на посаду начальника дільниці підземного, зайнятого на підземних роботах 50 та більше % робочого часу в рік тимчасово по 04.09.2015 року;

Запис № 24 20.09.2015 року звільнений за ст.38 КЗпП за власним бажанням;

Товариство з обмеженою відповідальністю «КІНОН»:

Запис № 25 06.10.2015 рік прийнятий за строковим трудовим договором прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті;

Запис № 26 09.11.2015 року звільнений за закінченням строку трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП);

Товариство з обмеженою відповідальністю «Донвуглепоставка»:

Запис № 27 08.12.2015 року прийнятий прохідником підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті;

Запис № 28 01.03.2016 року переведений прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті;

Запис № 29 - 07.07.2016 року звільнений за ст. 38 КЗпП за власним бажанням;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське»:

Запис № 32 05.11.2018 року прийнятий прохідником підземним 4 розряду з повним підземним робочим днем в шахті тимчасово;

Запис № 33 05.12.2018 року переведений прохідником підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті постійно;

Запис № 34 24.05.2019 року звільнений за ст. 38 КЗпП за власним бажанням.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі № 174/658/16-а (провадження № К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Виходячи з наведених норм Порядку № 637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі № 577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі № 446/656/17, від 21.05.2020 року у справі № 550/927/17.

Як вбачається з матеріалів справи, всі спірні періоди (крім періоду з 05.08.2015 року по 25.08.2015 року) позивач працював повний робочий день на посадах ,що відносяться до підземних робіт за Постановою № 202 та Списком № 1, які діяли на момент його праці. Період з 05.08.2015 року по 25.08.2015 року ОСОБА_1 працював на посаді, що передбачена тільки Списком № 1.

Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 16.01.2003 року № 36, до пункту 1 Розділу І Списку № 1 виробництв , робіт, професій , посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відносяться «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень» - працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах.

Також до пункту 1.1 д відносяться д) керівники та фахівці управлінь, партій, контор та інших підприємств і організацій та їх філій, зайняті на підземних роботах 50 відсотків і більше робочого часу на рік (в обліковому періоді): 1.1д начальники дільниць, їх заступники.

Згідно Постанови КМУ «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 24.06.2016 року № 461, до пункту 1 Розділу І Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відносяться «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень» - працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах.

Згідно Постанови КМУ № 202 від 31.03.1994 року «Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років», де у Розділі І зазначено: «Усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю)».

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що Головним управлінням пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправно не зараховано до пільгового стажу на підземних роботах за Постановою № 202 та Списком № 1 спірні періоди роботи: з 11.03.2005 року по 18.03.2005 року, з 30.10.2008 року по 14.10.2008 року, з 01.07.2014 року по 06.07.2014 року, з 22.06.2015 року по 30.06.2015 року, з 06.10.2015 року по 09.11.2015 року (провідна професія), з 08.12.2015 року по 07.07.2016 року (провідна професія), з 05.11.2018 року по 10.11.2018 року (провідна професія), 01.05.2019 року (провідна професія), та до пільгового стажу за Списком № 1 з 05.08.2015 року по 25.08.2015 року.

Щодо не зарахування до страхового стажу та до пільгового стажу за Постановою № 202 та Списком № 1 періоду перебування позивача на інвалідності внаслідок професійного захворювання з 14.02.2024 року по 27.06.2024 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Відповідна гарантія встановлена і положеннями частини 4 статті 9 Закону України «Про охорону праці», якою передбачено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах у порядку, встановленому законом.

Зазначені приписи кореспондуються з положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, згідно з ч. 5 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14).

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.02.2024 року, ОСОБА_1 отримав хронічну двобічну сенсоневральну приглуховастість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Пневмоконіоз (t/t, 1/1, pi), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН ІІ ст. (другого ст.) з датою встанволення остаточного діагнозу 13.12.2023 року.

Відповідно до вказаного акту, позивач отримав захворювання у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо геологічні умови. ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий.

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії № 786093 до довідки серії 12 ААВ, ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням 14.02.2024 року на строк до 14.02.2027 року.

Отже, нещасний випадок з позивачем стався в період його роботи на провідній професії.

З огляду на вищезазначене, наявні докази в матеріалах справи та наявні правові підстави для зарахування часу перебування позивача на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до його пільгового стажу роботи на провідних професіях із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 05.12.2019 року у справі № 185/8539/16-а та від 08.07.2021 року у справі № 212/1743/17-а.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити йому перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Так, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Науковий висновок Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13 квітня 2018 року.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог;

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Водночас, з врахуванням позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 18.07.2018 року у справі № 826/3520/15, зважаючи на природу та підстави даного спору та враховуючи Науковий висновок щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією, суд вважає за доцільне зазначити, що орган влади, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язаний повно і правильно оцінювати обставини, наявні у справі факти та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми, не допускаючи при цьому зловживання владою у процесі прийняття відповідного рішення, в основі якого мають бути закладені конкретно визначені публічні інтереси. А завданням суду є належний та ефективний контроль відповідності таких дій закону й принципам права задля забезпечення дотримання таким органом прав особи, що звернулася за захистом.

З огляду на наведене, зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає, а належним способом порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.06.2024 року про проведення перерахунку пенсії по інвалідності, що зміни виду розрахунку відповідно до п. 2 ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду у даному рішенні.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, та враховуючи дискреційні повноваження Пенсійного фонду, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн. (квитанція про сплату № 1112-5046-0228-6827 від 25.07.2024 року).

Отже, враховуючи вищевикладене, та співмірність заявлених та задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 645,98 грн.

Керуючись ст.ст.2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (юридична адреса: 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (юридична адреса: 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, ) про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) № НОМЕР_6 від 04.07.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (юридична адреса: 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 27.06.2024 року про перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду у даному рішенні та зарахувавши до його страхового стажу періоди з 01.09.2001 року по 27.10.2002 року, з 28.06.2003 року по 16.11.2003 року, з 12.06.2004 року по 26.09.2004 року, з 21.10.2004 по 25.10.2004 року, 01.02.2005 рік, з 22.06.2015 року по 30.06.2015 рік, з 14.09.2016 року по 30.09.2016 року, з 20.11.2016 по 30.11.2016 року, з 14.02.2024 року по 27.06.2024 рік, до пільгового стажу на підземних роботах за Постановою № 202 та Списком № 1 періоди з 01.09.2001 року по 25.10.2004 року, 01.02.2005 рік, з 11.03.2005 року по 18.03.2005 року, з 30.10.2008 року по 14.10.2008 року, з 01.07.2014 року по 06.07.2014 року, з 22.06.2015 року по 30.06.2015 року, з 06.10.2015 року по 09.11.2015 року (провідна професія), з 08.12.2015 року по 07.07.2016 року (провідна професія), з 05.11.2018 року по 10.11.2018 року (провідна професія), 01.05.2019 року (провідна професія), з 14.02.2024 року по 27.06.2024 рік; до пільгового стажу за Списком № 1 період з 05.08.2015 року по 25.08.2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (юридична адреса: 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 645 (шістсот сорок п`ять) грн. 98 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко