Справа № 140/10064/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

24 вересня 2024 року ЛуцькСправа № 140/10064/24

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Каленюк Ж.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 звернувся з позовом до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 04 жовтня 2023 року про зняття із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 та малолітньої дитини ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та малолітньої дитини ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

У відкритті провадження у справі належить відмовити з таких мотивів та підстав.

За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За приписами частини третьої статті 19 КАС Укранїи адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.

Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама лише по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Так Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання протиправним та скасування рішення від 04 жовтня 2023 року про зняття із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , малолітньої дитини ОСОБА_2 та зобов`язання поновити реєстрацію їх місця проживання.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 навів обставини, які зумовили звернутися до суду за захистом прав, які він вважає порушеними. За текстом позовної заяви позивач разом із своїм сином ОСОБА_2 упродовж тривалого часу були зареєстровані та проживали однією сім`єю у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належав на праві власності батькам колишньої дружини ОСОБА_3 та згодом був подарованій сестрі колишньої дружини ОСОБА_4 , через неприязні стосунки з якою позивач разом із членами своєї сі`ї був вигнаний з місця його проживання. Влітку 2024 року ОСОБА_1 стало відомо, що його разом із малолітнім сином було знято з реєстрації за вказаною адресою, а з наданого на адвокатський запит листа від 09 вересня 2024 року №33-12/2492/2024 він дізнався, що ці дії вчинені Департаментом державної реєстрації Луцької міської ради за заявою власника житлового будинку.

З наведеного слідує, що позивач безпосередньо не вступав у відносини із відповідачем - Департаментом державної реєстрації Луцької міської ради, рішенням якого за заявою власника будинку вирішено питання про зняття з реєстрації інших осіб ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ).

ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом, бо вважає порушеними вимоги Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265, що фактично позбавило його та малолітнього сина ОСОБА_2 зареєстрованого місця проживання. Позивач, обгрунтовуючи порушення його права та права малолітньої дитини на житло, покликається, зокрема, на норми статей 47, 48 Конституції України (щодо права на житло), статті 405 Цивільного кодексу України (щодо права користування житлом).

Отже, цей спір пов`язаний, передусім з реалізацією житлових прав особи/осіб, тобто з цивільним правом, а поновлення реєстрації місця проживання позивачу необхідне для забезпечення доступу до житла за вказаною адресою.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію, що у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача (постанови від 16 травня 2018 року у справі №337/2535/2017, від 10 квітня 2019 року у справі №826/3620/17, від 04 грудня 2019 року у справі №820/212/18, від 19 лютого 2020 року у справі №161/20662/18).

Верховний Суд також дотримується зазначеної правової позиції (постанови від 27 липня 2023 року у справі №420/13945/22, від 06 жовтня 2021 року у справі №200/1418/21-а, від 01 квітня 2020 року у справі №447/302/17, від 24 вересня 2019 року у справі №815/6940/13-а, від 14 квітня 2020 року у справі №820/6646/17, від 27 червня 2019 року у справі №638/13249/16-а, від 22 листопада 2019 року у справі №826/852/16 тощо).

У постанові від 20 жовтня 2022 року у справі №640/549/21 Верховний Суд виснував, що предметом спірних правовідносин є рішення Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 липня 2020 року про відмову позивачу в реєстрації місця проживання та зобов`язання зареєструвати місце її проживання, тому цей позов подано на поновлення права позивача у сфері житлових відносин і він має приватноправовий характер.

Натомість необхідно звернути увагу на постанову Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №522/20762/19, позовні вимоги у якій стосувалися визнання протиправними дій Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання та яка була розглянута в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд зазначає, що спір про фактичне поновлення реєстрації місця проживання позивача та його малолітнього сина ОСОБА_2 , незважаючи на участь у ньому суб`єкта владних повноважень, не є публічно-правовим, а має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин у відкритті провадження в адміністративній справі необхідно відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, роз`яснивши при цьому, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства, зокрема до Луцького міськрайонного суду Волинської області (за місцезнаходженням відповідача).

Як встановлено частиною п`ятою статті 170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статтями 171, 248, 256, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що розгляд такої справи підлягає у порядку цивільного судочинства, а також роз`яснити, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк