Справа № 160/16618/24
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 вересня 2024 року Справа № 160/16618/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву Національної поліції України про залишення позовної заяви без розгляду по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26.06.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Національної поліції України, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Національної поліції України щодо не включення до складу щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 22.11.2022 року по 15.01.2024 року грошових складових: надбавки за специфічні умови проходження служби (100%) - 15000,00грн.; доплати за науковий ступінь (10%) - 760,00грн.; премії (130%) - 39988,00грн., додаткової винагороди 30000,00грн.;

- зобов`язати Національну поліцію України здійснити ОСОБА_1 перерахунок виплаченої заробітної плати за період з 22.11.2022 року по 15.01.2024 року із включенням до щомісячних грошових складових: надбавки за специфічні умови проходження служби (100%) - 15000,00грн.; доплати за науковий ступінь (10%) - 760,00грн.; премії (130%) - 39988,00грн., додаткової винагороди 30000,00грн.;

- зобов`язати Національну поліцію України виплатити на користь ОСОБА_1 різницю у розмірі заробітної плати із врахуванням обов`язкових платежів, податків та зборів до бюджету за період з 22.11.2022 року по 15.01.2024 року.

02.07.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

30.07.2024 року від Національної поліції України надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, в обґрунтування якого вказано, що позивачем пропущено строк звернення з цим позовом без поважних причин та обґрунтованих підстав, без надання будь-яких доказів щодо поважності причин, оскільки 15.01.2024 року позивача звільнено зі служби в поліції та у порядку реалізації наказу про звільнення позивачу нараховано грошове забезпечення за період з 18.08.2022 року по 15.01.2024 року та перераховане на рахунок позивача 17.01.2024 року, при цьому до суду позивач звернувся 26.06.2024 року, тобто з пропуском тримісячного строку.

05.09.2024 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Позивачем щодо строку звернення до суду в позовній заяві зазначено, що строк подання такого позову слід обраховувати з дати коли позивачу стало відомо про постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 року у справі №160/24396/23, якою скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.06.2024 року в частині щодо включення до грошового забезпечення за період з 22.11.2022 року по 15.01.2024 року грошових складових через передчасність таких позовних вимог. Вказану постанову позивач отримав 18.06.2024 року. З огляду на вказане, позивач вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду з цим позовом.

11.09.2024 року сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду у підготовче судове засідання не з`явились, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, з огляду на вказане судом вирішено продовжити розгляд заяви відповідача про залишення позову без розгляду в порядку письмового провадження.

Розглянувши вищевказану заяву та дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічна правова позиція міститься в рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22.

Позивач просить зобов`язати відповідача перерахунок виплаченої заробітної плати за період з 22.11.2022 року по 15.01.2024 року із включенням до щомісячних грошових складових: надбавки за специфічні умови проходження служби (100%) - 15000,00грн.; доплати за науковий ступінь (10%) - 760,00грн.; премії (130%) - 39988,00грн., додаткової винагороди 30000,00грн, тому до спірних правовідносин застосовується тримісячний строк звернення до суду.

Наказом НПУ від 15.01.2024 № 65 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 15.01.2024 року за власним бажанням на підставі його рапорту від 12.01.2024, з установленням йому премії для проведення розрахунку при звільненні у розмірі 130 %, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби в поліції та компенсації за невикористані відпустки. Встановлено стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні - 25 років 05 місяців 01 день, та вислугу років для призначення пенсії - 30 років 00 місяців 22 дні (додано позивачем до позову).

Копію вказаного наказу позивач отримав 15.01.2024, про що зроблено напис позивачем на наказі та отримав трудову книжку, відповідно до копій розписок.

У порядку реалізації зазначених наказів ОСОБА_1 відповідно до пункту 6 розділу III Порядку № 260 нараховано грошове забезпечення за період з 18.08.2022 по 15.01.2024, у розмірі 252703,30 грн. Вказане позивачем не заперечується.

Вказана виплата нарахована виходячи з усіх видів грошового забезпечення, які були встановлені позивачу на день звільнення з посади радника голови, а саме: посадового окладу у розмірі 7600,00 грн, окладу за спеціальним званням у розмірі 2400,00 грн., надбавки за вислугу років (45 %) у розмірі 4500,00 грн. та індексації грошового забезпечення, що повністю відповідає як положенням Кодексу законів України про працю, так і Законам України «Про оплату праці», «Про Національну поліції», а також Порядку № 260.

Зазначене грошове забезпечення перераховано на рахунок позивача (картку) в АТ КБ «ПриватБанк» разом з компенсацією за невикористані відпустки 17.01.2024 року, відповідно до платіжної інструкції від 16.01.2024 №37.

Таким чином, нараховане ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 18.08.2022 по 15.01.2024 у розмірі 252703,30 грн після відрахування установлених законом податків та інших обов`язкових платежів фактично виплачено йому 17.01.2024 у розмірі 248912,75 грн шляхом перерахування зазначених коштів на платіжну картку.

Позовна заява у справі подана позивачем 25.06.2024 року, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Надаючи оцінку зазначеним доводам позивача щодо строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс встановлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

З огляду на вищевикладене, поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Разом з тим, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Доводи позивача, що йому стало відомо про порушення його прав з моменту отримання Третього апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 року у справі №160/24396/23, судом не приймаються, оскільки такі доводи не спростовують факт звільнення позивача зі служби та виплати йому належного грошового забезпечення, а тому саме з дати такої виплати позивачу було відомо про розмір такої виплати, а тому позивач не був позбавлений можливості вчасно звернутись до суду з цим позовом.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що доводи позивача про підстави для поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду із позовом, є неповажними.

Позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 205, 240, 241-245, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у розгляді справи.

Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 КАС України.

Суддя М.В. Дєєв