Справа № 640/8384/22
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8384/22 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державної податкової служби України на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 07.12.2021 №1527-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на попередній роботі з 01.01.2022;

- стягнути з ДПС України середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 01.01.2022 по день винесення судом рішення про поновлення на роботі включно;

- зобов`язати ДПС України вирішити питання про продовження дії трудового договору ОСОБА_1 .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ ДФС України від 07.12.2021 №1527-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора сектору організації позовної роботи та супроводження справ у судах Управління правового забезпечення ДФС України з 01.01.2022. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора сектору організації позовної роботи та супроводження справ у судах Управління правового забезпечення ДФС України з 01.01.2022. Стягнуто з ДПС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2022 по 02.05.2024 у сумі 808494,90 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ДПС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у межах суми за один місяць.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2024 апеляційну скаргу ДПС України задоволено частково. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року змінено в мотивувальній та резолютивній частинах з урахуванням висновків даної постанови. Викладено абзац 1 резолютивної частини рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року в наступній редакції: « 1. Адміністративний позов задовольнити частково.». Викладено абзаци 5, 6 резолютивної частини рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року в наступній редакції: « 5. Стягнути з Державної фіскальної служби України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2022 по 02.05.2024 у сумі 808494 (вісімсот вісім тисяч чотириста дев`яносто чотири) грн. 90 коп. 6. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Державної фіскальної служби України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у межах суми за один місяць.». В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року залишено без змін.

Додатковим рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено. Зобов`язано ДПС України вирішити питання про продовження дії трудового договору ОСОБА_1 .

Не погодившись із вказаним додатковим рішенням, ДПС України подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ДПС України не є правонаступником ДФС України в частині відносин публічної служби, оскільки ДФС України не ліквідоване і саме ДФС України, як роботодавець позивача, повинна була запропонувати позивачу рівнозначну посаду у разі відсутності посади, яку обіймав ОСОБА_1 , внаслідок її скорочення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що станом на 12.08.2021 в ДПС України налічувалось понад 50 вакантних посад, що є рівнозначними посаді позивача, а станом на 31.12.2021 - 30 посад головних державних інспекторів, однак питання щодо переведення позивача з ДФС України до ДПС України не було вирішено.

ДФС України відзив на апеляційну скаргу не подавало, явку свого представника у судове засідання не забезпечила, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином.

В суді першої інстанції позиція ДФС України обґрунтовувалась правомірністю звільнення позивача внаслідок скорочення посади, яку він обіймав в результаті здійснення заходів з ліквідації ДФС України на підставі Закону України від 28.01.2021 №1150-ІХ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткове рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом ДФС України від 07.12.2021 № 1527-о «Про звільнення ОСОБА_1 » позивач звільнений 31.12.2021 з посади головного державного інспектора сектору організації позовної роботи та супроводження справ у судах Управління правового забезпечення Державної фіскальної служби України у зв`язку з припиненням ДФС України з повним скороченням посад та чисельності, пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), пункт 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та приймаючи додаткове рішення, дійшов висновку, що відповідачі мали можливість продовжити дію трудового договору позивача на рівнозначній посаді, а направлена позивачем керівникам відповідачів заява, що містила прохання прийняти узгоджене рішення про переведення на рівнозначну посаду в Державній податковій службі України не була вирішена по суті, внаслідок чого наявні підстави для зобов`язання Державної податкової служби України вирішити питання про продовження дії трудового договору позивача.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, у відповідності до вимог ст.308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу» дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

В силу ч.6 ст.36 КЗпП України у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Таким чином, положення КЗпП України визначають обов`язок роботодавця продовжити дію трудового договору у разі його зміни або реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення).

В той же час, в рамках спірних правовідносин не відбулось зміни роботодавця позивача, яким залишився ДФС України і саме з посади головного державного інспектора сектору організації позовної роботи та супроводження справ у судах Управління правового забезпечення ДФС України позивача було звільнено оскаржуваним наказом та поновлено судовим рішенням у даній справі.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 (далі - Постанова КМУ № 1200) утворено ДПС України та Державну митну службу України, реорганізувавши ДФС України шляхом поділу.

Цією ж постановою встановлено, що: 1) ДПС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску; 2) Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується КМУ через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства; 3) ДПС України та Державна митна служба є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої ДФС України у відповідних сферах діяльності; 4) забезпечення діяльності ДПС України та Державної митної служби у 2018 та 2019 роках здійснюватиметься в межах видатків, передбачених ДФС України; 5) ДФС України продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення ДПС України та Державної митної служби.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.09.2019 №682-р (далі - Розпорядження КМУ №682-р) вирішено погодитися з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення ДПС України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень ДФС України, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №П/9901/101/18, постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №826/12916/15, від 06.03.2019 у справі №824/424/16-а, від 13.03.2019 у справі №826/751/16, від 27.06.2019 у справі №826/5732/16, від 26.07.2019 у справі №826/8797/15, від 09.10.2019 у справі №П/811/1672/15, від 12.09.2019 у справі №821/3736/15-а, від 22.10.2019 у справі №816/584/17, від 07.07.2020 у справі №811/952/15 викладено правову позицію, відповідно до якої у разі незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право підлягає захисту шляхом поновлення на попередній роботі, тобто на посаді, з якої його було незаконно звільнено, крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації.

У постановах Верховного Суду від 27.04.2021 в справі № 826/8332/17, від 31.05.2021 справа № 0840/3202/18 та від 27.04.2021 у справі №826/8332/17 суд зазначив, що, ураховуючи приписи частини 1 статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулося незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі.

У постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 819/691/17, від 20.01.2021 справа № 640/18679/18 зазначено, що закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

При цьому, питання продовження дії трудового договору позивача фактично є вирішеним в результаті розгляду трудового спору та прийнятя рішення про поновлення працівника на попереній посаді.

У постановах Верховного Суду від 11.02.2021 в справі № 826/9815/18, від 13.10.2021 у справі № 803/130/16, від 02.11.2021 у справі № 816/1231/15, від 26.05.2022 у справі № 807/3591/14, від 28.07.2022 у справі № 807/3656/14, від 03.05.2023 у справі № 260/4620/21, від 01.06.2023 у справі № 803/746/15-а визначено, що положення КАС України, на відміну від чинного цивільного чи господарського процесуального законодавства, не пов`язують процесуальне правонаступництво з обов`язковою наявністю факту припинення юридичної особи. Ключовим, за правилам КАС України, є доведення обставин вибуття сторони - суб`єкта владних повноважень з відносин, щодо яких виник спір. Такі правила КАС України встановлені, ураховуючи специфіку публічно-правових відносин, а саме: повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватися від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. Водночас такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації.

Отже, якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому/іншим суб`єктам владних повноважень. Якщо ж спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень.

У цьому контексті суд зазначає, що спір у цій справі виник у відносинах публічної служби, зокрема поновлення на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою КМУ №1200 ДФС було реорганізовано шляхом поділу з утворенням ДПС України та Державної митної служби України.

Аналізуючи зміст Постанови №1200 та Розпорядження № 682-р, Верховний Суд у вже згаданій постанові від 11.02.2021 в справі № 826/9815/18 зазначив, що вони свідчать про компетенційне адміністративне (публічне) правонаступництво ДПС України, тобто про перехід до ДПС України функцій ДФС України у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску. У такому випадку ДПС України (її територіальні органи) може бути відповідачем у спорі, що виник у відносинах публічної служби, виключно у випадку фактичного вибуття ДФС України (її територіальних органів) унаслідок припинення.

Досліджуючи питання застосування положень ч.6 ст.36 КЗпП України в контексті аналогічних правовідносин, Верховний Суд у постанові від 31.10.2023 у справі №480/8788/21 зазначив, якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво). У випадку повного правонаступництва до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби, зокрема, в частині продовження дії трудового договору з працівниками.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи в суді першої інстанці та під час апеляційного перегляду справи, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній запис про припинення Державної фіскальної служби України, натомість там наявна інформація, що з 17.05.2019 ДФС України перебуває у стані припинення, тобто ДФС України наразі не ліквідовано.

Таким чином, беручи до уваги, що ДФС України не ліквідована, то ДПС України не являється її правонаступником в частині продовження дії трудового договору з працівниками, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

При цьому, колегія суддів враховує, що в рамках даної справи позивачем не оскаржуються будь-які дії, рішення чи бездіяльність ДПС України, в тому числі щодо продовження дії трудового договору, що виключає правові підстави для визначення обов`язків ДПС України в судовому порядку.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги наведені вище висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає безпідставними вимоги зобов`язати ДПС України вирішити питання про продовження дії трудового договору ОСОБА_1 та відсутності підстав для їх задоволення.

У силу вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у додатковому рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи в частині, у зв`язку з чим додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог у відповідній частині.

Керуючись ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України - задовольнити.

Додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Державної податкової служби України вирішити питання про продовження дії трудового договору ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма