Справа № 580/2497/24
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2497/24 Суддя (судді) першої інстанції: Руденко А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Безименної Н.В., Бєлової Л.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року (м. Черкаси, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (Уманський відділ обслуговування громадян №1, № 2) за №17 від 08 березня 2024 року щодо перерахунку ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, на підставі довідки Черкаської обласної прокуратури від 22.01.2024 № 21-25 вих. 24 про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій з розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати з обмеженням її максимального розміру;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ч. 1, 2, 9 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, на підставі довідки Черкаської обласної прокуратури від 22.01.2024 № 21-25 вих. 24, виходячи із розрахунку 60 відсотків від суми вказаного розміру заробітної плати на посаді заступника прокурора Уманського району, без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01 березня 2024 року, та здійснити виплату різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач рішенням здійснив перерахунок пенсії на підставі оновленої довідки, однак обмежив її, починаючи з 01.01.2024, десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає обмеження його пенсії максимальним розміром протиправним, адже на підставі рішення суду від 26.05.2020 у справі № 580/1338/20 зобов`язано Головне управління здійснити з 13.12.2019 перерахунок та виплату позивачу пенсії по інвалідності, виходячи з розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Черкаської області від 06.03.2020 №18-293 вих. 20 та виплачувати без обмеження максимального розміру пенсії.

Відповідач у відзиві на позовну заяви заперечував проти задоволення позову, зазначив, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/1999 до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Обмеження максимального розміру пенсії передбачені Законом №3668-VІ, який поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсію за законодавством України.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що відповідач діяв з порушенням норм чинного законодавства України, поза межами повноважень покладених на орган Пенсійного фонду України.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з квітня 2015 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у справі №580/1338/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити з 13.12.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, виходячи з розрахунку 60 % від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Черкаської області від 06.03.2020 № 18-293 вих. 20 та виплачувати без обмеження максимального розміру пенсії.

На виконання зазначеного рішення суду відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача та виплачував її в розмірі 60 % від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Черкаської області від 06.03.2020 № 18-293вих.20 без обмеження її максимального розміру.

Позивач отримав довідку Черкаської обласної прокуратури про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії від 22.01.2024 № 21-25.вих.24. У зв`язку з цим звернувся до Головного управління із заявою від 01.03.2024 про перерахунок пенсії на підставі оновленої довідки.

Відповідач рішенням від 08.03.2024 № 17 здійснив перерахунок пенсії позивача на підставі довідки від 22.01.2024 № 21-25.вих.24, однак обмежив її максимальним розміром. Так, основний розмір пенсії від середнього заробітку склав 45 500,00 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії - 23 610,00 грн, що підтверджується протоколом/розпорядженням щодо призначення/перерахунку пенсії.

Не погоджуючись з проведеним перерахунком пенсії та обмеженням її максимального розміру, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням меж і порядку, визначених законом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VI) (який набрав чинності 1 жовтня 2011 року) максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України Про прокуратуру, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Цим Законом були внесені зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ), положення частини п`ятнадцятої якої викладено в аналогічній редакції.

При цьому абзацом першим пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Абзацом другим цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом.

Колегія суддів дійшла висновку, що положення пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме - надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.

Закон № 1789-ХІІ втратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), за правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи наведене, з моменту набрання чинності Законом № 1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.

Колегія суддів дійшла висновку, що пункт 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом № 3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір.

Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ, а з 14.10.2014 - абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII.

З огляду на наведене, враховуючи, що до перерахунку пенсії позивача її розмір перевищив максимальний, на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

За таких обставин, позовні вимоги позивача у частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім того, аналізуючи питання правомірності встановлення таких обмежень, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат.

Так, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Окрім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке поле для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.

Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.

За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа Valkov and Others v. Bulgaria (заява № 2033/04); справа Khoniakina v. Georgia (заява № 17767/08)).

Хоча виплати соціального страхування є майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій працівникам прокуратури не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення. Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав.

Водночас розмір пенсії працівників прокуратури, з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для працівників прокуратури не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене, вони не були позбавлені своїх засобів для існування і не були піддані ризикові недостатності таких засобів для життя. Тому встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на працівників прокуратури надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном.

При цьому таке обмеження не є дискримінаційним, оскільки стосується не лише працівників прокуратури, а й інших категорій пенсіонерів, зокрема поширюється на пенсії, призначені відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі №580/5962/20, у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №400/754/21, від 29.06.2022 у справі №500/5077/21, від 30.03.2023 у справі № 380/7330/21, від 30.03.2023 у справі №580/5239/20, від 06.04.2023 у справі № 240/16449/20, від 17.05.2023 у справі № 380/1163/21, від 14.05.2024 у справі №460/144/21.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у справі №580/1338/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснило перерахунок пенсії позивача та виплачувало її в розмірі 60 % від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Черкаської області від 06.03.2020 № 18-293вих.20 без обмеження її максимального розміру.

Разом із тим, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у справі №580/1338/20, яким суд зобов`язав Головне управління здійснити позивачу перерахунок пенсії без обмеження максимального її розміру, прийнято судом до висновування Верховним Судом правового висновку, висловленого у справі №580/5962/20.

У подальшому за заявою позивача відповідач провів перерахунок пенсії позивача на підставі довідки Черкаської обласної прокуратури від 22.01.2024 № 21-25.вих.24, однак обмежив її максимальним розміром.

З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зобов`язання Головного управління здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ч. 1, 2, 9 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, на підставі довідки Черкаської обласної прокуратури від 22.01.2024 № 21-25 вих. 24, виходячи із розрахунку 60 відсотків від суми вказаного розміру заробітної плати на посаді заступника прокурора Уманського району, без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01 березня 2024 року.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25.09.2024.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Н.В. Безименна

Л.В. Бєлова