Справа № 420/29676/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
25 вересня 2024 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., за участю секретаря судового засідання Рижук В.І., представника позивача адвоката Романенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду в порядку п.1 ч.1 ст.153 КАС України із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просить забезпечити позов шляхом: заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі «Про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язати вчинити певні дії».
Дана заява обґрунтована наступним.
26.10.2022року ОСОБА_1 рішенням ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 визнано обмежено придатним до військової служби за ст.29-б, гр. ІІ-нак. МОУкр. №402-2008 р. Призовною комісією Ізмаїльського ОМВК зараховано в запас (за станом здоров`я) - прот. №32 від 12.03.2002 р., що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного Серії НОМЕР_1 від 27 жовтня 2022 року, дійсним до 26.10.2027 року.
Заявник вказав, що він перебуває на обліку у лікаря офтальмолога, з дитинства у нього проблеми із зором. Також має законне право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як військовозобов`язаний, який має одного зі своїх батьків з інвалідністю І чи ІІ групи.
У батька ОСОБА_1 інвалідність 2 групи, ампутовані обидві ноги, заявник єдиний син, інші особи, які можуть його утримувати та доглядати - відсутні.
У серпні 2024 року в заявника на правій нозі, нижче коліна, проявились рани, які почали гнити, лікар встановив діагноз - бешихове запалення (Рожа). ОСОБА_1 зареєстрований в м. Ізмаїлі, тому вирішив лікування проходити за місцем реєстрації. Для цього, 31.08.2024 року заявник повертався з м. Одеси до м. Ізмаїлу рейсовим автобусом, який був зупинений на території Білгород-Дністровського району працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заявник вказав, що його було знято з автобуса та доставлено в приміщення РТЦК м. Татарбунари, де він повідомив, що має законне право на відстрочку від призову на військову службу, та надав відповідні документи. Але без направлення на військово-лікарську комісію в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 його утримували до обіду, після чого, без проходження ВЛК, відвезли до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де утримували до вечора, після чого, без проходження ВЛК, відвезли до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_6 та в той же вечір повезли в Чернігівську область, де на території лісопосадки з ними провели бесіду військові та сказали, що він не підходить для проходження служби, так як рана на нозі гнила та в нього проблеми із зором. Рекомендували відвезти в хірургію Єврейської лікарні м. Одеси, але до лікарні ніхто не повіз, а відвезли у м. Вінницю на полігон, в стрілецьку бригаду. Там також військові провели бесіду та сказали, що потрібно через ноги терміново госпіталізувати, потім, в понеділок, заявника та ще декілька чоловіків повернули до ІНФОРМАЦІЯ_6 , де вони ночували в казармі, у вівторок 03.09.2024 року заявника повернули до ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 , виписали повістку на відправку на 18.09.2024 року, якою його зобов`язано прибути до м. Татарбунари Одеської області.
Заявник вказав, що за весь цей час, з 31.08.2024 року по 03.09.2024 року, йому не була надана медична допомога, якої він дуже потребував.
Заявник зазначив, що йому ніхто направлення для проходження ВЛК не надавав, він ВЛК не проходив, постанова ВЛК йому не вручалась, повістку на відправку йому виписали також без висновку ВЛК.
Таким чином, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 грубо порушили порядок проведення мобілізації.
Заявник вказав, що якщо позов не буде забезпечено, він буде призваний за мобілізацією, не зважаючи на наявність у нього передбачених п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для відстрочки, що унеможливить виконання рішення суду.
Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд доходить висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з такого.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.153 КАС України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Згідно ч.2 ст.153 КАС України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.154 КАС України).
Частиною 2 ст.154 КАС України передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.
Відповідно до приписів ч.2 ст.154 КАС України викликав у судове засідання на 25.09.2024 року на 11.30 год. представника заявника - адвоката Романенко О.О. для надання пояснень щодо обставин та підстав для забезпечення позову. Адвокат Романенко О.О. взяла участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.
У судовому засіданні представник заявника - адвокат Романенко О.О. пояснила, що наразі ОСОБА_1 перебуває на амбулаторному лікуванні в міській поліклініці у лікаря-інфекціоніста. Через проходження лікування він за повісткою 18.09.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 не прибув, повідомивши, що хворіє.
Також адвокат повідомила, що ОСОБА_1 до травня 2024 року мав відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз.11 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", однак своєчасно за продовженням відстрочки не звернувся. Разом з тим, 19.09.2024 року ОСОБА_1 подав до Ізмаїльського РТЦКтаСП, за місцем перебування на військовому обліку, заяву про відстрочку від призову за мобілізацією, яка на даний час ще не розглянута.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
За приписами ч.2 ст.151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.
За змістом ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд враховує, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що у разі невжиття цих заходів, він буде призваний за мобілізацією, не зважаючи на наявність у нього передбачених п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для відстрочки, що унеможливить виконання рішення суду.
Разом з тим, питання наявності у позивача права на відстрочку від призову під час мобілізації, згідно заяви ОСОБА_1 та пояснень його представника, не є предметом позову, що позивач має намір подати до суду та про забезпечення якого просить.
Предметом позову, що має бути поданий ОСОБА_1 , є протиправність дій відповідача щодо ненаправлення його на проходження ВЛК перед тим, як призивати за мобілізацією.
Отже, суд вважає, що заходи забезпечення позову, про які просить ОСОБА_1 , та обґрунтування необхідності їх вжиття, не є співмірними з позовними вимогами, які він має намір заявити до суду та на забезпечення яких подано дану заяву.
Щодо питання надання відстрочки від призову суд зазначає таке.
Відповідно до п.56 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560 (далі Порядок №560) відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Згідно п.58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Відповідно до п.60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Отже, з наведених норм Порядку № 560 випливає, що відстрочка від призову надається за заявою військовозобов`язаного, та до ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.
Таким чином, додатково до того, що заходи забезпечення позову не є співмірними з предметом позову, що має намір подати позивач, суд зазначає, що на час розгляду заяви про відстрочку від призову за мобілізацією, заявник згідно приписів п.60 Порядку № 560 не може бути призваний за мобілізацією, що свідчить про відсутність підстав вважати, що наразі невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність передбачених ч.2 ст.150 КАС України підстав для вжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.
Керуючись ст. 150, 151, 154, 248, 256, 293 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі Про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язати вчинити певні дії - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 25 вересня 2024 року.

Суддя В.В. Андрухів