Справа № 521/27506/23
Суддя: Маркарова С. В.
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження №2-а/521/43/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2024 року м.Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

судді Маркарової С.В.

за участю секретаря судового засідання Вінжановської К.С.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції Черкаської області

предмет позову: скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Предметом позову останній визначив визнання неправомірною постанови відповідача серії ЕНА №1092278 від 09.12.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, скасування постанови, закриття провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 послався на те, що 09.12.2023 постановою інспектора взводу патрульної поліції в м.Умань управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Бордійчука І.С. він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності стало невиконання водієм вимоги дорожнього знаку 3.29 ПДР обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год.

Позивач стверджував, що спірна постанова винесена відповідачем з порушенням вимог закону.

Так, докази порушення позивачем Правил дорожнього руху відсутні, на момент початку вимірювання швидкості, транспортний засіб позивача знаходився в зоні дії знаку 3:29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год»; вимірювання швидкості відбувалось в ручному режимі; поліцейський тримав пристрій вимірювання швидкості в руках, що не відповідає статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач в процесі розгляду справи позов підтримав.

Відповідач скористався своїм правом надання відзиву, позов не визнав, стверджуючи, що порядок притягнення водія до відповідальності дотриманий, докази вчинення правопорушення - наявні.

Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав :

Судом встановлено, що 09.12.2023 року відповідач прийняв постанову серії ЕНА №1092278 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

За змістом постанови, позивач 09.12.2023 о 09 год. 34 хв. на 211 км. автодороги М-05 Київ-Одеса, керуючи транспортним засобом AUDI з індивідуальним номерним знаком « НОМЕР_1 » (д.н.з. НОМЕР_2 ), рухався зі швидкістю 79 (сімдесят дев`ять) км/год. в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км.», чим порушив п. 12.9 б) Правил дорожнього руху України.

Швидкість руху вимірювалась за допомогою лазерного вимірювача швидкості «TruCAM LTI 20/20», серійний номер ТС000735.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про національну поліцію» національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Патрульні поліцейські уповноважені перевіряти документи, що посвідчують особу, чи документи, що підтверджують певне право особи, зупиняти транспортні засоби при порушенні ними правил дорожнього руху, в разі очевидних технічних несправностей, наявності інформації про причетність водія до правопорушень та на інших підставах, встановлених ст. 35 Закону «Про Національну поліцію».

Особи, які порушують Правила дорожнього руху, затверджені ПКМУ 10.10.2001 року № 1306 несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 Правил).

Посадові особи національної поліції відповідно до ст. 222 КУпАП мають право у разі невиконання правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення дорожнього руху зупиняти транспортні засоби та притягувати винних осіб до передбаченої законодавством відповідальності, забезпечують розгляд справ, віднесених до відання ДАІ.

Порушення вимог дорожніх знаків є адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 1 статті 122 КУпАП.

Відповідно до п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Поряд із тим, закон передбачає застосування адміністративного стягнення лише до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення (ст. 23 КУпАП).

За ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 3 ч.1ст. 288 КУпАП постанову посадової особи про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Позивач (особа, до якої було застосовано адміністративне стягнення посадовою особою ДАІ (поліції), ОВС, в компетенції яких було вирішення питання щодо накладення адмінстягнення) має можливість звернутися з адміністративним позовом до цієї особи про визнання неправомірним притягнення до адміністративної відповідальності, який повинен розглядатися за нормами КАС України.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підтвердження порушення водієм вимоги дорожнього знаку, відповідач надав інформацію зафіксовану приладом вимірювання швидкості «TruCam» серії LTI 20/20 №TC000735.

З відео з лазерного вимірювача швидкості TruCam «_VB000_1209_093431/avi. вбачається, що відеозапис події, який здійснений цим приладом, не фіксував зміну швидкості автомобіля під час його руху, а містив сталий показник швидкості як 79 км/год.

За відеозаписом з бодікамери 476548 час зупинки автомобіля позивача після фіксації правопорушення вказаний 9 год. 34 хв. 23-30 сек., тобто раніше часу фіксації правопорушення.

Встановити розташування дорожніх знаків 3.29 «Обмеження швидкості» 50 км/год. з зображенням їх географічних координат та місць розташування дорожніх знаків 5.76 та 3.29 на 211 км автомобільної дороги М-05 з наданих відповідачем доказів не представляється можливим.

Окрім того, суд погоджується із доводами позивача, що пристрій вимірювання швидкості TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що відповідає приписами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Так, за вищевказаною вимогою закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху.

Дії працівників поліції з вимірювання швидкості приладом TruCam у ручному режимі не передбачені нормами чинного законодавства.

При вирішенні спору суд погоджується із доводами позивача, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, посадові особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу.

Належним відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України є саме відповідний орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, на який, зокрема положеннями КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах.

З наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що відповідач в порушення ч. 2 ст.2 КАС України прийняв постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без ретельного збору та дослідження матеріалів, що мають доказове значення у справі, дійшовши передчасного висновку про доведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам статті 245 КАС України, є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права позивача, характеру його порушення та спричиненим цими діяннями наслідкам, реально відновлює суб`єктивне право, яке порушене, відповідає цілям судочинства, не суперечить принципу верховенства права.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В порядку частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір сплачений позивачем за квитанцією від 19.12.2023 становить 536,80 грн.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За на рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 № 23-рп/2009 право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб?єктами права.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката згідно зі ст. 134 КАС несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При обчисленні розміру витрат на оплату послуг адвоката суд враховує їх співмірно до складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціни позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливу вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В порядку статті 139 КАС України докази витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому суд не зобов?язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, останнім надані :

-копія договору №10.12.2023-1 від 10.12.2023 року про надання послуг у сфері права;

- копія акту наданих послуг №1 від 27.08.2024 року із зазначенням детального опису наданих послуг (наданої правничої допомоги);

- копії квитанції monobank Квитанція № АЕ66-85МА-Р104-93ВХ від 28.08.2024 року про сплату 12 000 грн.

Враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає можливим присудження на користь позивача за судовим рішенням 5000 грн. правничої допомоги.

Керуючись Розділом ІІ КАС України,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1092278 від 09.12.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП України.

Провадження по справи про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції Черкаської області :

-судовий збір - 536 грн. 80 коп.

-витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Рішення може бути оскаржено. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складання повного тексу рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Світлана МАРКАРОВА

Повний текст рішення виготовлений 23.09.2024

09.09.24