Справа № 160/7873/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 160/7873/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Ільков В.В.) в адміністративній справі №160/7873/24 за позовом ОСОБА_1 до Військовій частині НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив суд:

- визнати незаконною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у відмові звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі п.п. «г» п.3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» відповідно рапорту від 06.02.2024 р. як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою - ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі п.п. «г» п.3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» відповідно рапорту від 06.02.2024 р. як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою - ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі п.п. «г» п.3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» відповідно рапорту від 06.02.2024 р. як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою - ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він подав рапорт про звільнення з військової служби через сімейні обставинами, а саме: необхідність здійсненням постійного догляду за близькою родичкою гр. ОСОБА_2 , яка потребує постійного стороннього догляду. Однак, за результатами розгляду поданого позивачем рапорту, командиром військової частини було встановлено, що позивачем не додано жодних матеріалів, із суті яких можливо було б встановити ступінь споріднення із громадянкою ОСОБА_2 . Такі дії щодо відмови у задоволенні поданого рапорту від 06.02.2024 позивач вважає протиправними, оскільки наявність факту, що у ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 немає інших близьких родичів, окрім нього, є те, що її чоловік - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 її сини, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , уродженці м.Сніжне, Донецької області, тривалий час проживали на території рф, та померли ІНФОРМАЦІЯ_3 і 23.10.2000 відповідно. Позивач зазначає, що необхідність догляду підтверджується письмовими показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 30.08.2023 р. про те, що ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 з 2011 р. по теперішній час. У зв`язку із захворюванням, останні чотири роки майже самостійно не пересувається, має вади щодо пам`яті. Оскільки позивач у вищезазначений термін доглядає за гр. ОСОБА_2 та допомагає їй, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що подаючи рапорт від 06.02.2024 про звільнення зі служби він керувався абзацом 7 п.п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній станом на 12.10.2023), яка в свою чергу не вимагала доведення ступеня споріднення з особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду. Наголошує, що необхідність доведення ступеню споріднення з особою передбачена редакцією Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 19.05.2024, яка не підлягає застосуванню в даному випадку.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.

В силу приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 17.06.1999 р.н. наразі проходить військову службу за контрактом на посаді стрільця першого відділення, першого взводу, четвертої стрілецької роти у в/ч НОМЕР_1 НГУ.

У позовній заяві позивачем зазначено, що він має близьку родичку ОСОБА_2 , яка потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується Висновком ЛКК №96/1 від 12.12.2023 р. (Діагноз: Захворювання лівої молочної залози р Т2Т1М0, стадія ІІ після курсу НГТ, оперативного лікування, ІХС: дифузний кардіосклероз СН ІІА, гіпертонічна хвороба II ст., ризик 2.

Також, зазначає про те, що у ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 немає інших близьких родичів, окрім позивача, тому що її чоловік - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 її сини, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , уродженці м.Сніжне, Донецької області, тривалий час проживали на території рф, та померли ІНФОРМАЦІЯ_3 і 23.10.2000 відповідно.

Так, маючи намір звільнитися з військової служби, 06.02.2024 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_2 з рапортом про звільнення на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а; саме: у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за особою, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

20.02.2024 у відповіді за №2/24-284 в/ч НОМЕР_1 НГУ на рапорт позивача від 06.02.2024 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зазначено, що: у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за особою, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, позивачу було повідомлено про те, що ним було подано рапорт, до якого не додано жодних матеріалів, із суті яких можливо було б встановити ступінь споріднення із громадянкою ОСОБА_2 , та як наслідок, жодна із відповідних норм права не підлягає застосуванню у правовідносинах, що склалися.

Зважаючи на вищевикладене, у Військової частини НОМЕР_1 відсутні правові підстави для звільнення позивача з військової служби відповідно до його рапорту від 06.02.2024 року та доданих до нього матеріалів.

Вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції залишаючи позов без задоволення дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.

Предметом розгляду справи є відмова відповідача у задоволенні рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до п.п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «По військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою - ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом частин першої та третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Приписами частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-XII визначено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону №2232-XII.

За змістом абзацу 7 підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, зокрема через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Статтею 3 вищевказаного Указу № 1153/2008 визначено, що дія Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого цим Указом, та статті 2 цього Указу поширюється на військовослужбовців Національної гвардії України та Державної спеціальної служби транспорту.

Підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 встановлено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач проходить військову службу за контрактом на посаді стрільця 1 відділення 1 взводу 4 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України.

06.02.2024 позивач звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України із рапортом щодо звільнення з лав Національної гвардії України у запас відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII у зв`язку з наявністю потреби здійснення догляду за особою на підставі ЛКК (а.с. 36).

До вказаного рапорту позивачем долучено наступні документи: копія паспорту та РНОКПП ОСОБА_1 ; копія паспорту та РНОКПП ОСОБА_9 ; копія довідки (висновку) ЛКК від 12.12.2023 №96/1; копія довідки про склад сім`ї; копія свідоцтва про смерть (а.с. 36-42).

Відповідач в листі від 20.02.2024 за №2/24-284 в/ч НОМЕР_1 НГУ повідомив про відсутність правових підстав для звільнення позивача з військової служби відповідно до поданого рапорту та доданих до нього матеріалів (а.с. 20).

Колегія суддів суду апеляційної інстанції дослідивши наявні в матеріалах справи докази, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем до не було надано достатніх документів, які спростували б твердження відповідача щодо ненадання позивачем матеріалів, із суті яких можливо було б встановити ступінь споріднення позивача із громадянкою ОСОБА_2 , а також доказів щодо наявності/не наявності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за громадянкою ОСОБА_2 .

Так, згідно висновку ЛКК №96/1 від 12.12.2023 ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з захворюванням лівої молочної залози р Т2Т1М0, стадія ІІ після курсу НГТ, оперативного лікування, ІХС: дифузний кардіосклероз СН ІІА, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик2 потребує постійного стороннього догляду і медикаментозного лікування (а.с. 14).

Саме по собі поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге - коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження - постійно.

Колегія суддів критично ставиться до поданих позивачем до суду показань свідків (довідкок) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 30.08.2023, в яких зокрема зазначено про те, що позивач останні чотири роки доглядає за ОСОБА_9 та допомагає їй, оскільки по-перше висновок ЛКК №96/1 стосовно захворювання останньої та необхідності постійного стороннього догляду і медикаментозного лікування за нею виданий лише 12.12.2023, по-друге позивач та ОСОБА_9 зареєстровані та проживають за різним адресами (а.с. 19-21). Інших доказів які б підтверджували догляд позивачем за ОСОБА_9 у вказаний період не надано ні під час розгляду справи в суді першої, ні апеляційної інстанції.

Крім того, в матеріалах справи дійсно не міститься жодних доказів щодо складу родини позивача, адже лише саме твердження позивача, що у ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 немає інших близьких родичів, окрім нього, через смерть її чоловіка та синів є безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За наведених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та Законами України, оскільки досліджені судом докази у сукупності не дають підстав вважати про вчинення Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України протиправної бездіяльності.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для її задоволення та скасування рішення.

Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року в адміністративній справі №160/7873/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник