Справа № 936/700/24
Суддя: Пелих О. О.
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 936/700/24
Провадження № 2-а/936/14/2024
25.09.2024 селище Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Пелих О.О., за участю секретаря судового засідання Іванової Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом адвоката Повідайчик Віктора Івановича в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 1 взводу 4 роти Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Попович Владислава Сергійовича, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2467367 від 24.06.2024 року,
До Воловецького районного суду звернувся представник позивача Повідайчик В.І. в інтересах ОСОБА_1 із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 24 червня 2024 року поліцейським 1 взвод 4 рота Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Поповичем Владиславом Сергійовичем було притягнуто ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності постановою серії ЕНА № 2467367 від вказаної дати, а саме накладено штраф у розмірі 1700,00 грн. Так, згідно постанови слідує, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом OPEL MOKKA АТ 3910 НЕ 24.06.2024 о 16 год. 27 хв. 08 с вчинив адміністративне правопорушення, керуючи транспортним засобом в с. Сусково рухався зі швидкістю 102 км/год., де перевищив дозволену швидкість на 52 км/год., чим порушив п. 12.4. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відсутні будь-які докази щодо його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.4 ст. 122 КУпАП. Вказує, що з винесеною постановою позивач не згідний, оскільки швидкість вимірювалася приладом TRUCAM в ручному режимі, що у свою чергу може дати більшу похибку, ніж передбачено це Свідоцтвом про повірку. На підставі наведеного, просить скасувати постанову серії ЕНА № 2467367 від 24.06.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП та вирішити питання розподілу судових витрат, понесених позивачем, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу.
01.07.2024 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження із (повідомленням) викликом сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з`явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Представник відповідача Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, в судове засідання не з`явився, проте надав до суду відзив, у якому посилається на те, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та винесення постанови, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, при цьому жодним чином не порушив права позивача, а постанова повністю відповідає вимогам законодавства. Стверджує, що автомобіль марки OPEL MOKKA під керуванням позивача ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за перевищення швидкості, водію були роз`яснені його права та вирішені всі клопотання. Крім того, відповідач зауважує, що лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювання, і що прилад відповідає вимогам технічної документації. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів встановлюється поріг допустимої швидкості руху, при цьому враховується похибка приладу +/- 2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200м. Ця похибка визначена експертами відповідно до законодавства та методик повірки. На підставі наведеного, просив суд відмовити у задоволенні позову.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 205, ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд розглянув справу по суті на підставі наявних доказів та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом встановлено, що 24 червня 2024 року поліцейським 1 взвод 4 рота Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Поповичем Владиславом Сергійовичем було притягнуто ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності постановою серії ЕНА № 2467367 від вказаної дати, а саме накладено штраф у розмірі 1700,00 грн. З оскаржуваної постанови слідує, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом OPEL MOKKA АТ 3910 НЕ 24.06.2024 о 16 год. 27 хв. 08 с вчинив адміністративне правопорушення, керуючи ТЗ в с. Сусково рухався зі швидкістю 102 км/год., де перевищив дозволену швидкість на 52 км/год., чим порушив п. 12.4. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
У відповідності з ч.2 статті 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч.1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.
Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абз. 4 п. 24 Постанови).
Досліджуючи зміст постанови серії ЕНА № 2467367 від 24.06.2024 судом встановлено, що позивач в населеному пункті порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України, більш ніж на 52 км/год. При цьому у постанові відповідач посилався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом в зоні дії дорожнього знаку "населений пункт", а саме - на результат вимірювання швидкості руху приладом TruCam ТС 000681.
Дослідивши долучені відповідачем фотознімок та відеозаписи, судом встановлено, що вони не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку " 5.49" "населений пункт" та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.
В оскаржуваній постанові також відсутні посилання на докази місцезнаходження дорожнього знаку "5.49" "населений пункт" та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.
Таким чином, наданими відповідачем доказами не підтверджуються обставини руху транспортного засобу, яким керував позивач, саме в населеному пункті з перевищенням швидкості понад 52 км/год.
Крім того, судом враховано положення ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII, якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Враховуючи викладені вище положення ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку, визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам названої норми Закону.
Законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", а Інструкція приладу TruCam не є нормативно-правовим актом, яка змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.
Також судом враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак " 5.70"), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону №580-VIII, згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.
Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 "Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху", інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.
Натомість оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку "5.70", лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.
Дослідивши наданий відповідачем до матеріалів справи відеозапис, встановлено, що на ньому не відображено рух автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , також на даному записі не міститься відомостей щодо вчинення працівниками поліції відповідних дій, а саме наведення на вимірювальному приладі TruCam цілі та здійснення заміру швидкості автомобіля, яким керував позивач. Натомість, на даному відеозаписі міститься тільки розмова водія ОСОБА_1 із інспектором щодо складання протоколу та ймовірної похибки вимірювального приладу TruCam ТС 000681+/- 2 км/год.
Відповідно до пункту 12.4 Правил, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Слід відзначити, що швидкість транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 102 км/год. була зафіксована саме вказаним пристроєм TruCam, окрім того, що вимірювання здійснювалось поліцейським приладом «з рук» із рухом останнього назустріч потоку транспортних засобів, належить звернути увагу на те, що стандартна похибка зазначеного приладу складає +- 2км/год. Тобто навіть якби поліцейським було зафіксовано швидкість транспортного засобу під керуванням позивача в межах населеного пункту 102 км/год., то з врахуванням похибки вимірювань у цьому приладі швидкість транспортного засобу складала 100 км/год. За таких обставин, при доведеності вказаних вище обставин в сукупності, вбачається що ОСОБА_1 дійсно допустив порушення п. 12.4. Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою, а не четвертою статті 122 КУпАП (перевищення більше 20 й менше-рівно 50 км/год). Зазначені обставини в сукупності доводять, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.
Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у порушенні правил дорожнього руху за викладених в оскаржуваній постанові обставин, суд приходить до висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.122 КУпАП підлягає скасуванню.
За ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Отже, судом встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідачем не доведено правомірності складання ним постанови щодо позивача ОСОБА_1 за ч.4 ст. 122 КУпАП. Вмісті із цим, суд оцінивши докази у справі вважає доведеною вину ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом із перевищенням швидкості руху - рівно 50 км/год.
Суд наголошує, що не вправі самостійно доповнювати чи змінювати, на шкоду особі фабулу адміністративного правопорушення, викладену у постанові поліцейського; перекваліфіковувати дії, самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
Із огляду на зазначене, суд вважає за доцільне надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Крім цього, представником позивача заявлено вимогу про розподіл судових витрат, відповідно до якої, у відповідності до ст. 132 КАС України, представник позивача просить вирішити питання щодо витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 1087,50 грн., також витрати позивача понесені на оплату судового збору в розмірі 605,60 грн.
Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 9 ст. 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У відповідності до ст. 1 Закону України "Про адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Підтвердженням понесених витрат на професійну правничу допомогу є Договір-доручення про надання правової допомоги від 27.06.2024 р. укладеного між адвокатом Повідайчик В.І. та позивачем ОСОБА_1 та акт прийняття-здавання наданих послуг згідно договору-доручення про надання правової допомоги від 27 червня 2024 р.
Відповідно до п. 4.2 Договору, гонорар адвоката погоджений за взаємною згодою сторін в межах надання послуг згідно пункту 1.1. Договору в справі про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, зазначеної в пункту 1.1. Договору становить 435,00 гривень за 1 годину роботи адвоката.
Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг) адвокатом Повідайчик В.І., який викладено у акті прийняття-здавання наданих послуг згідно договору-доручення про надання правової допомоги від 27 червня 2024 р., надано наступні послуги ОСОБА_1 , а саме : 1) інтерв`ювання клієнта вартістю 217,50 грн; 2) ознайомлення з матеріалами справи вартістю 217,50 грн; 3) інтерв`ювання клієнта та узгодження позицій вартістю 217,50 грн.; 4) підготовка й оформлення позовної заяви вартістю 435,00 грн. Із даного акту вбачається, що адвокатом в межах надання послуг за вказаним договором затрачено 9,5 годин, що становить суму у розмірі 1087,50 гривень.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1087,50 грн. є обґрунтованими, доведеними та співмірними по відношенню до складності справи, наданих послуг, пропорційними до обсягу наданих послуг.
Крім того, позивач поніс витрати на оплату судового збору в розмірі 605,60 грн., а тому ці витрати підлягають стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Виходячи з наведеної норми, суд вважає за необхідне стягнути з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 139, 205, 241-246, 257, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -,
Позов представника позивача Повідайчик Віктора Івановича в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 1 взводу 4 роти Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Попович Владислава Сергійовича, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2467367 від 24.06.2024 року задовольнити частково.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2467367 від 24.06.2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень - визнати незаконною та скасувати, а справу надіслати на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Воловецький районний суд Закарпатської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Пелих О.О.