Справа № 140/7706/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року ЛуцькСправа № 140/7706/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач-2), Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач-3) про визнання бездіяльності протиправною щодо не зарахування періодів роботи до страхового стажу та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 25.07.1983 по 30.07.1984 поваром 4 розряду в столові № 7 станції Котлас Сольвичегородського відділення Північної залізниці рсфср.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, досягнувши 60-річного віку, 10.06.2024 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою та документами про призначення пенсії за віком згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 18.06.2024 № 99 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого Законом № 1058-IV. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 25.07.1983 по 30.07.1984, оскільки в записі № 3 не зазначено рік прийняття наказу про звільнення та запропоновано позивачу надати уточнюючу довідку.

10.07.2024 додавши уточнюючі довідки позивач повторно звернулась до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії.

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 18.07.2024 № 99 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого Законом № 1058-IV. До страхового стажу знову не зараховано періоди роботи з 25.07.1983 по 30.07.1984, оскільки в записі № 3 не зазначено рік прийняття наказу про звільнення, а надані уточнюючі довідки не взяті до уваги, у зв`язку з військовою агресіє РФ проти України.

Позивач не погоджується із вказаним рішенням та зазначає, що період роботи з 25.07.1983 по 30.07.1984, який підтверджений належними доказами, повинен бути зарахований до страхового стажу, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 23).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а.с. 29-31) відповідач- 3 ГУ ПФУ в Запорізькій області позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з мотивів правомірності прийнятого рішення від 18.07.2024 № 99 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що період роботи позивачки з 25.07.1983 по 30.07.1984 не зарахований до страхового стажу, оскільки за зазначений період надано довідки видані організацією, яка знаходиться на території Російської Федерації. З 01.01.2023 припинено участь Російської Федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Документи, необхідні для призначення пенсії, про стаж роботи по 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961. В умовах воєнного стану видані в цих державах документи приймаються на території України за умови проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Просить в задоволенні позову відмовити.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 38-42) відповідач-2 ГУ ПФУ у Львівській області позов також не визнав та просить відмовити у його задоволенні у зв`язку із відсутністю підстав для зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи.

Відповідач-1 ГУ ПФУ у Волинській області в поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 46-49) позов також не визнав та просить відмовити у його задоволенні у зв`язку із відсутністю підстав для зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи.

Позивач у відповіді на відзиви на позовну заяву не погодилась з аргументами відповідачів та просила позов задовольнити, з підстав, наведених у позовній заяві (а.с. 55-58).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 10.06.2024 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно із Законом № 1058-IV.

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 18.06.2024 № 99 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Крім того, згідно із цим рішенням загальний страховий стаж позивача складає 26 років 05 місяців 12 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи: з 25.07.1983 по 30.07.1984 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки в записі № 3 вказана неповна дата наказу про звільнення (відсутній рік). Для зарахування запропоновано надати уточнюючу довідку, видану на підставі первинних документів (а.с. 10).

10.07.2024 позивач, додавши уточнюючі довідки, повторно звернулась до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії.

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 18.07.2024 № 99 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого Законом № 1058-IV. Згідно із цим рішенням загальний страховий стаж позивача складає 29 років 05 місяців 12 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 25.07.1983 по 30.07.1984, згідно записів трудової книжки, оскільки відсутній рік наказу про звільнення з роботи. Також не зараховано періоди згідно довідок № 7309/СИЗ НАН від 04.07.21024, № 7308/СИЗ НАН від 04.07.2024 та № 7311/СИЗ НАН від 04.07.2024. Водночас зазначено, що з 01.01.2023 припинено участь Російської Федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Пенсії громадянам, які проживали, працювали на території РФ, призначаються на умовах, визначених Законом № 1058-IV. При цьому, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991.

23.12.2022 набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах по Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993» відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з РФ дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифіковано ЗУ від 10.11.1994 № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.199, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1987 і ратифіковано ЗУ від 03.03.1998 № 140/98-ВР. Документи, які не мають установленої форми, приймаються на території України за умови проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений (а.с.16-17).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами частин другої, четвертої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 18.07.2024 № 99 при обрахунку страхового стажу позивача не взято до уваги періоди роботи з 25.07.1983 по 30.07.1984 (оскільки, згідно записів трудової книжки відсутній рік наказу про звільнення з роботи). Також не зараховано вказаний період і згідно довідок № 7309/СИЗ НАН від 04.07.21024, № 7308/СИЗ НАН від 04.07.2024 та № 7311/СИЗ НАН від 04.07.2024, оскільки довідки видані в Російській Федерації, які не мають установленої форми, приймаються на території України за умови проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно із записами трудової книжки позивача ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) (а.с. 9) позивач у період 25.07.1983 по 30.07.1984 працювала поваром 4 розряду столової № 7 у ОРС «Сольвичегодского отделения Северной железной дороги» запис №№2-3.

Записи про періоди роботи позивача в РФ, виконані в трудовій книжці, засвідчені відтиском печатки закладу та підписом посадової особи, не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.

Однак, запис про звільнення не містить року наказу про звільнення з роботи.

В той же час, згідно з архівною довідкою, виданою Филиал ОАО «РЖД» Северная железная дорога 04.07.2024 № 7309/СИЗ НАН ОСОБА_3 працювала поваром 4 розряду в їдальні № 7 з 25.07.1983 по 30.07.1984 (приказ от 30.07.1984 № 119) в «Отдел рабочего снабжения ст. Котлас Сольвичегодского отделения Северной железной дороги» (а.с. 13).

Отже, спірний період роботи позивача підтверджується вказаною довідкою, оскільки у трудовій книжці позивача міститься неточний запис про період роботи.

В свою чергу, спірний період роботи підтверджено і архівною довідкою, виданою Филиал ОАО «РЖД» Северная железная дорога 04.07.2024 № 7308/СИЗ НАН, в якій містяться відомості про заробітну плату позивача за вищевказаний період роботи (а.с. 14).

Як зазначено вище, підставою неврахування відповідачем 3 періоду роботи позивача з 25.07.1983 по 30.07.1984, який підтверджено довідкою 04.07.2024 № 7309/СИЗ НАН, виданою позивачу, є відсутність проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

При цьому, роблячи такий висновок, відповідач 3 посилається на Закон України від 01.12.2022 №2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" Україна зупинила дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, писаної від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 №240/94 ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах, зокрема, з РФ.

Статтею 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року та ратифіковану Законом України "Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах" встановлено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

01.12.2022 було прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 22.12.2022 Закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23.12.2022 Закон набрав чинності.

Вказаний Закон передбачає: зупинення дії у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь Конвенції та Протоколу до неї; вихід з зазначеної Конвенції та Протоколу до неї.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 84 Мінської конвенції кожна Договірна Сторона може вийти з цієї Конвенції, направивши письмове повідомлення про це депозитарію за 12 місяців До закінчення поточного п`ятирічного терміну її дії. Мінська конвенція набрала чинності 19 травня 1994 року. Останнім днем чергового п`ятирічного періоду дії Конвенції для України є 18 травня 2024 року.

З 19 травня 2024 року Конвенція буде вважатися припиненою для України у відносинах з усіма її сторонами. Після виходу України з Мінської Конвенції правове співробітництво у цивільних і кримінальних справах здійснюватиметься на підставі двосторонніх міжнародних договорів України з відповідними державами-учасницями Мінської конвенції та багатосторонніх міжнародно-правових інструментів, що діють в рамках Ради Європи, ООН, Гаазької конференції з міжнародного приватного права, чинних у відносинах з відповідними державами. За відсутності міжнародного договору співробітництво судів та інших компетентних органів у цивільних і кримінальних справах здійснюватиметься згідно з внутрішнім законодавством на основі принципу взаємності.

Таким чином, відповідно до цих норм права Україна продовжує бути учасницею і дотримуватись зобов`язань за Конвенцією щодо її учасників до настання терміну виходу України з Конвенції (зважаючи на те, що Конвенція була ратифікована Україною в жовтні 1994 року, це щонайменше 1 рік). Однак, це правило не поширюється на відносини з Росією та РБ, оскільки Законом від 01.12.2022 було зупинено дію Конвенції у відносинах з цими країнами вже тепер.

Отже, після набуття зазначеним Законом чинності 23.12.2022, Конвенція перестала застосовуватись у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь щодо будь-яких документів виданих та посвідчених у цих країнах, незалежно від дати їх видачі та посвідчення.

Натомість, Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову від 04.02.2023 № 107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймаються на території України без спеціального посвідчення.

Зважаючи на той факт, що станом на 24 лютого 2022 року Конвенція і Протокол до неї у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь діяли, і виготовлені або засвідчені там документи приймалися на території України без спеціального посвідчення, з прийняттям цієї Постанови документи цих держав і надалі приймаються на території України без спеціального посвідчення, але лише під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Після припинення воєнного стану в Україні та закінчення строку 6 місяців після його припинення передбачається проставлення апостиля, що випливає з наведеного вище.

Враховуючи, що документи на момент їх подання до відповідача до 24.02.2022 приймалися на території України без спеціального посвідчення, тому твердження відповідача-3 про необхідність проставлення апостилю є безпідставною.

Суд зазначає, що відсутність проставлення апостилю на довідці, виданій 04.07.2024 не може бути підставою для органів Пенсійного фонду в обмеженні особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Тому, період роботи позивача з 25.07.1983 по 30.07.1984 в «Отдел рабочего снабжения ст. Котлас Сольвичегодского отделения Северной железной дороги» підтверджено довідкою 04.07.2024 № 7309/СИЗ НАН, виданою позивачу та підлягає зарахуванню до її страхового стажу.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 18.07.2024 № 99 про відмову у призначенні пенсії та його скасування.

Як слідує з позовної заяви, позивач просить визнати протиправною бездіяльність, зокрема, Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області щодо не зарахування періоду роботи. Однак, суд зазначає, що відмова органу Пенсійного фонду в призначенні пенсії за віком та незарахування спірного періоду роботи була оформлена рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 18.07.2024 № 99, якому суд дав належну оцінку. У даному випадку, саме це є рішенням (тобто, є актом індивідуальної дії у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України) про відмову в призначенні пенсії за віком, яке суд визнав протиправним та скасував.

Суд при вирішенні даного спору зазначає, що визнання протиправним та скасування рішення органу Пенсійного фонду судом не потребує в подальшому визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо відмови в зарахування спірного періоду роботи. Тому в цій частині позов до задоволення не підлягає.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ у Львівській області, ГУ ПФУ у Волинській області щодо не зарахування періодів роботи до страхового стажу, то суд зазначає, що подання позивачем повторної заяви до відповідача 3 та вчинення останнім певних дій за наслідками її розгляду, в ході якої давалась оцінка страховому стажу позивача за спірний період, фактично нівелювало прийняте рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 18.06.2024 № 99 про відмову у призначенні пенсії позивачу за наслідками розгляду її заяви від 10.06.2024 та не стосується спірних правовідносин у даній справі.

В той же час, ГУ ПФУ у Волинській області жодних рішень, дій чи бездіяльності відносно не зарахування періоду роботи до страхового стажу позивача не вчиняло. А тому заявлені вказані позовні вимоги до ГУ ПФУ у Львівській області, ГУ ПФУ у Волинській області є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру заявлених до ГУ ПФУ у Волинській області, суд враховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Так, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Запорізькій області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити пенсію є саме ГУ ПФУ в Запорізькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву ОСОБА_1 про призначенні пенсії та прийняв рішення про відмову.

Натомість, ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії/зарахування стажу роботи, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, оскільки права позивача були порушені саме рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 18.07.2024 № 99, а позовні вимоги задоволені частково, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань вказаного відповідача судовий збір в сумі 605,60 грн, сплачений в розмірі 1211,20 грн квитанцією від 22.07.2024 (а. с. 7).

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії від 18 липня 2024 року № 99.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести перерахунок страхового стажу, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25.07.1983 по 30.07.1984 в «Отдел рабочего снабжения ст. Котлас Сольвичегодского отделения Северной железной дороги».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (69057, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (79016, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ).

Суддя Р.С. Денисюк