Справа № 160/14943/24
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати позивачу ОСОБА_1 , солдату грошового забезпечення за посадою та військовим званням у повному розмірі, встановленому відповідно до частини другої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, постанови Кабінету міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб. Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 починаючи з 01.06.2023 року по теперішній час.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснювати нарахування та виплату починаючи з 01.06.2023 року позивачу ОСОБА_1 , солдату грошового забезпечення за посадою та військовим званням у повному розмірі, встановленому відповідно до частини другої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, постанови Кабінету міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідно до відомостей з Пенсійного фонду України (форма ОК-7, ОК-5) ОСОБА_1 за звітній рік 2023 нараховано заробіток/дохід у розмірі 379538,36 грн. Згідно виписки з карткового рахунку АТ «УКРСИББАНК» за період з 01.06.2023 по 10.04.2024 ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 перераховано з/п та інші виплати у розмірі 106709,22 грн. Таким чином, позивач вважає, що йому не в повній мірі виплачено його грошове забезпечення, що й стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався; ухвала про відкриття провадження у справі була доставлена до електронного кабінету відповідача11.06.2024р.
Ухвалами суду від 30.07.2024р. та від 02.09.2024р. витребувалась інформація у відповідача.

24.09.2024р. від відповідача надійшли до суду документи на виконання вимог ухвал від 30.07.2024р. та від 02.09.2024р.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.

Між ТВО командира військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 29.12.2021р. було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ на посадах осіб рядового складу.

Згідно витягу з наказу командира вч НОМЕР_1 від 27.04.2023р. № 123 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що с самовільно залишив частину або місце служби, виплату грошового забезпечення призупинено з 27.04.2023р.; солдата ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення з 27.04.2023 року та призупинено виплату грошового забезпечення з 27.04.2023 року.

Витягом з наказу командира вч НОМЕР_1 від 20.05.2024р. № 143 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину або місце служби, виплату грошового забезпечення призупинено з 20.05.2024р.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-XII).

Приписами частини першої статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статут), що затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Згідно зі статтями 26, 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII).

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, що зареєстрований Міністерством юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (надалі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 15 розділу І "Загальні положення" Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що виплата грошового забезпечення призупиняється в разі винесення командиром військової частини відповідного наказу з підстав самовільного залишення військової частини військовослужбовцем.

Як встановлено судом, позивач оскаржує бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за посадою та військовим званням у повному розмірі в період з 01.06.2023 року.

В той час, в матеріалах справи міститься копія наказу командира вч НОМЕР_1 від 27.04.2023р. № 123 відповідно до якого солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив частину або місце служби, солдата ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення з 27.04.2023 року та призупинено виплату грошового забезпечення з 27.04.2023 року.

Витягом з наказу командира вч НОМЕР_1 від 20.05.2024р. № 143 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину або місце служби, виплату грошового забезпечення призупинено з 20.05.2024р.

Доказів оскарження позивачем наказу від 27.04.2023р. № 123 та наказу від 20.05.2024р. № 143 суду не надано, а тому останнні породжують правові наслідки для позивача.

З огляду на встановлені судом обставини, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, норми чинного законодавства, а також з урахуванням правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 2,9,77,241-246,250,262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Златін