Справа № 420/36839/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/36839/23

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

01.03.2024 року;

Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеські області щодо відмови в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, пункту 11 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року №1763-IV;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію за вислугою років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, пункту 11 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року №1763-IV з 02.03.2016 року.

В обґрунтування позову зазначено, що у період з 11.08.1998 року по 22.12.2004 року позивач проходив службу в Збройних Силах України. В грудні 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеські області подання про призначення позивачу пенсії за вислугу років разом із розрахунком вислуги років. Однак, Управління у призначенні заявленої пенсії відмовило, посилаючись на відсутність станом на момент звільнення з військової служби необхідної вислуги років.

Позивач вказує, що Управлінням при прийнятті свого рішення помилково не враховано положення статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», які на момент звільнення з військової служби дають йому право на призначення пенсії за вислугу років, виходячи з наявності вислуги 15 років. Таким чином, позивач наполягає на тому, що при вирішенні питання про призначення військовослужбовцю пенсії за вислугу років підлягають застосуванню положення законодавства, які діяли на момент звільнення з військової служби.

Оскільки рішення Управління цим правовим нормам не відповідає та порушує соціальні гарантії військовослужбовця, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне пенсійне забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Проаналізувавши положення 12, 17, 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та Порядку №393, суд першої інстанції виходив з того, що зарахування пільгового стажу особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», здійснюється лише для визначення розміру пенсії, а не для її призначення.

З посиланням на ту обставину, що станом на дату звільнення зі служби в Збройних Силах України вислуга років позивача становить у календарному обчисленні 16 років 4 місяці 11 днів, що відповідно до положень пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність рішення Управління та необґрунтованість адміністративного позову у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» і помилково залишено поза увагою те, що на момент звільнення позивача з військової служби пенсія за вислугу років призначається при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років.

При цьому, апелянт, з посиланням на висновки Конституційного Суду України у Рішеннях від 06 липня 1999 року №8-рп/99 та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 і вказуючи на сутність соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, неможливість звуження змісту та обсягу досягнутих ними соціальних гарантій шляхом внесення змін до законодавства, наполягає на тому, що правовідносини стосовно пенсійного забезпечення військовослужбовців виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на призначення пенсії. Таким чином, апелянт зауважує на тому, що чинні на момент звільнення позивача з військової служби у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України положення Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» зберігають свою юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.

Оскільки на момент досягнення 45-річного віку вислуга років позивача складає понад 15 років, чим досягаються умови статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» для призначення пенсії за вислугу років, апелянт наполягає на обґрунтованості позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Заперечуючи проти обґрунтованості доводів та вимог апелянта, відповідач зазначає, що для отримання права на призначення пенсії за вислугу років обов`язковою умовою є наявність саме календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років. Зарахування пільгового стажу особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснюється лише для визначення розміру пенсії, а не для її призначення. Оскільки, згідно чинних на момент виникнення спірних правовідносин норм законодавства, позивач не має необхідної вислуги років (20 років і більше), а розрахунок вислуги років не входить до компетенції органу пенсійного фонду, відповідач наполягає на правомірності свого рішення та відсутності підстав для задоволення позову.

У відповіді на відзив позивач наполягає на правомірності та обґрунтованості своїх вимог. При цьому, позивач акцентує увагу на тому, що у даній справі не є оспорюваним питання стосовно розрахунку вислуги років в пільговому обчисленні. Позивач також зауважує, що вислуга його військової служби розрахована виключно у календарному обчисленні та не включає будь-які пільгові періоди служби.

У письмових поясненнях, додатково надісланих апеляційному суду, апелянт, з посиланням на правові позиції Верховного Суду, підтримує свої вимоги.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, Наказом Міністерства оборони України від 03.11.2004 року №914 капітан ОСОБА_1 , начальник групи відділу зберігання озброєння та техніки, у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України, звільнений з військової служби за підпунктом «в» пункту 67 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України (у зв`язку із скороченням штатів).

03.10.2022 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, в якій просив підготувати та направити його документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення пенсії відповідно до підпункту «в» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В листопаді 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_3 підготовлено та правлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 перший примірник особової справи ОСОБА_1 , в тому числі розрахунок вислуги років на пенсію від 22.11.2023 року за №1002.

Згідно розрахунку №1002, вислуга років позивача за період військової служби з 11.08.1988 року по 22.12.2004 року у календарному обчисленні становить: 16 років 04 місяці 11 днів. Кількість повних років вислуги на пенсію складає 16 років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.12.2023 року №2854 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішення відповідача обґрунтоване тим, що згідно подання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.12.2023 року №10289 та розрахунку вислуги років військовослужбовця на пенсію №1002, на день звільнення зі служби позивач має вислугу років: 16 років 04 місяців 11 днів, що є недостатнім відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Оскільки на день звільнення зі служби позивач не має вислугу 20 років і більше, Управління вказало на відсутність правових підстав для призначення пенсії за вислугу років.

Не погоджуючись із висновками відповідача, посилаючись на неправомірність та необґрунтованість дій Управління, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові основи забезпечення соціального захисту військовослужбовців, які звільнятимуться у зв`язку зі скороченням чисельності Збройних Сил України в ході їх реформування, та членів їхніх сімей встановлює Закон України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року №1763-IV.

Відповідно до пункту 11 статті 1 Закону України від 15.06.2004 року №1763-IV (в редакції, яка діяла на час звільнення позивача зі служби) особам, які звільняються з військової служби на підставі нормативно-правових актів, прийнятих у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, надаються такі гарантії соціального захисту:

для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Частиною 2 статті 3 Закону України від 15.06.2004 року №1763-IV поширено дію пункту 11 статті 1 на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Законом від 04.04.2006 року №3591-IV, який набрав чинності з 29.04.2006 року, внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, доповнивши статтю 12 пунктом «в», згідно якого пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей".

В подальшому, Законом від 08.07.2011 року №3668-VI у пункті «в» статті 12 Закону України №2262-ХІІ цифри і слово « 15 років» замінено цифрами і словами « 20 календарних років і більше».

Із набранням чинності Законом від 08.07.2011 року №3668-VI відповідних змін зазнав і пункт 11 статті 1 Закону №1763-IV.

Як свідчать обставини справи, на час звільнення позивача з військової служби у Збройних Силах України, а саме станом на 03 листопада 2004 року, пункт 11 статті 1 Закону №1763-IV передбачав право військовослужбовця на пенсію за вислугу років при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років.

На момент досягнення позивачем 45-річного віку та звернення за призначенням пенсії, пункт 11 статті 1 Закону №1763-IV та пункт «в» статті 12 Закону №2262-ХІІ визначають право військовослужбовця на пенсію за вислугу років при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 років.

В контексті наведеного, слід враховувати, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював правову позицію, згідно якої Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених Рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Також вказано, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Згідно сталої практики Верховного Суду, серед інших у постановах від 16 липня 2019 року по справі №686/651/17, від 14 квітня 2020 року по справі №260/450/19, від 21 грудня 2021 року по справі №686/18373/17, від 18 жовтня 2022 року по справі №520/7829/2020, від 15 лютого 2023 року по справі №560/82/19, від 06 березня 2024 року по справі №560/8862/21, з огляду на положення пункту 11 статті 1 Закону №1763-IV та висловленої у Рішеннях Конституційного Суду України позиції стосовно розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Верховний Суд у своїх судових рішеннях підсумував, визначивши, що право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було передбачено пунктом 11 статті 1 Закону №1763-IV, чинним на момент звільнення військовослужбовця зі служби, тому дана норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.

Виходячи з обставин даної справи та правового регулювання спірних правовідносин, оскільки на момент звернення позивача за призначенням пенсії заявнику виповнилось 45 років та його вислуга становить понад 15 років, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача, адже його вимоги стосовно призначення пенсії за вислугу років у повній мірі відповідають положенням пункту «в» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ та пункту 11 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року №1763-IV.

Водночас, не знаходять свого обґрунтованого підтвердження доводи відповідача, з якими помилково погодився суд першої інстанції, про неможливість зарахування вислуги років позивача в пільговому обчисленні, оскільки така пільгова вислуга відповідно до приписів Порядку №393 враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для її призначення. Повторно перевіривши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів достеменно встановила, що згідно оформленого письмового розрахунку вислуги позивача, його календарна вислуга років (16 років 04 місяці 11 днів) не враховує вислугу у пільговому обчисленні.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне врахувати, що відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Аналогічні положення містить Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача за пенсією).

З наведених правових норм слідує, що пенсія призначається днем звернення особи до органу Пенсійного фонду України із відповідною заявою або ж датою відправлення заяви в разі її пересилання засобами поштового зв`язку.

Як свідчать обставини справи, після звільнення з військової служби за призначенням пенсії за вислугу років позивач звернувся 03.10.2022 року, надіславши відповідну заяву засобами поштового зв`язку через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій. Отже, призначення позивачу пенсії за вислугу років слід здійснити з 03.10.2022 року, а не з 02.03.2016 року, як заявлено позивачем у позові.

Одночасно, слід враховувати, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, у тому числі шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

За правилами частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, захисту в адміністративному суді підлягають лише порушені права та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин. При цьому порушення прав має бути реальним, стосуватись індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як свідчать обставини справи, за результатом розгляду заяви про призначення пенсії за вислугу років територіальним органом пенсійного фонду прийнято рішення від рішенням від 18.12.2023 року №2854 про відмову позивачу у призначенні заявленої пенсії. Отже, оспорювані за цим позовом дії Управління є реалізованими у вказаному рішенні відповідача та у розумінні положень статті 2 КАС України не порушують права та інтереси позивача. З наведеного слідує, що належним та ефективним способом захисту саме порушених прав та інтересів позивача стосовно призначення пенсії за вислугу років є висновок суду про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, яким у задоволенні обґрунтованої заяви позивача було безпідставно відмовлено.

Оскільки висновки суду не відповідають нормам матеріального та процесуального права і обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 9, 139, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.12.2023 року №2854 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, пункту 11 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» від 15.06.2004 року №1763-IV, здійснити перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум, з 03.10.2022 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв