Справа № 280/5473/24
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 вересня 2024 року Справа № 280/5473/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до: Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 )

про: визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

11.06.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 25.11.2021 по 31.12.2021 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок позивачу грошового забезпечення з 25.11.2021 по 31.12.2021 року включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 01.01.2022 по 31.12.2022 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок позивачу грошового забезпечення з 01.01.2022 по 31.12.2022 року включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 01.01.2023 по 31.12.2023 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок позивачу грошового забезпечення з 01.01.2023 по 05.10.2023 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Чорнохатнім Д.А., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія ВН № 1361653 від 10.05.2024.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він у період з 25.11.2021 по 05.10.2023 проходив військову службу за контрактом у відповідача. Наказом командира відповідача від 05.10.2023 № 278 (по стройовій частині) позивача визнано таким, що справи та посаду здав і вибув до Військової частини НОМЕР_4 , виключено зі списків військової частини та знято з усіх видів забезпечення. При виключенні позивача зі списків військової частини відповідач виплатив йому щомісячну премію за жовтень 2023 року відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період з 01.10.2023 по 05.10.2023, а також грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік.

Поряд із цим, відповідач, на думку позивача, не у повному обсязі здійснив нарахування та виплату вказаних видів грошового забезпечення з огляду на застосування хибного розміру прожиткового мінімуму для обчислення розміру посадового окладу позивача та окладу за військовим званням, а саме відповідний розмір прожиткового мінімуму повинен був застосовуватись відповідачем станом на 1 січня відповідного календарного року (за 2021 рік станом на 01.01.2021, за 2022 рік станом на 01.01.2022, за 2023 рік станом на 01.01.2023), однак відповідач застосував розмір прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018. Також позивач вважає, що у нього наявне право на отримання компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44. З огляду на викладені обставини, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 17.06.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

19.06.2024 судом отримано відзив на позовну заяву (вх.№28852 від 19.06.2024), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 61 Закону України від 24.08.2023 № 3354-IX «Про правотворчу діяльність» визнання нормативно-правового акту або окремого його структурного елемента таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність, не відновлює дію нормативно-правового акту або його окремого структурного елемента, що діяв до набрання чинності нормативно-правовим актом або окремим його структурним елементом, що визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність. Як наслідок, відповідач оцінює твердження позивача про відновлення дії попередньої редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» як юридично неспроможне.

Також у відзиві на позовну заяву міститься твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом. Так, за приписами ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст. 122 КАС України).

З даного приводу відповідач зазначив, що згідно з ч. 2 ст. 233 Кодексу Законів України про працю України (в редакції, чинній до 19.07.2022), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Поряд із цим, 01.07.2022 Верховна Рада України ухвалила Закон України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким, зокрема, внесла зміни до назви та ч.ч. 1 та 2 ст. 233 ст. 233 Кодексу Законів України про працю України. Як наслідок, положення ч. 2 ст. 233 ст. 233 Кодексу Законів України про працю України (в редакції до 19.07.2022) законодавцем були виключені. Закон України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» набув чинності 19.07.2022. Отже, як стверджує відповідач, до 19.07.2022 ст. 233 Кодексу Законів України про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Отже, оскільки позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за 2021-2023 роки, натомість з даною позовною заяву він звернувся до суду лише у червні 2024 року, відповідач вважає, що позивачем очевидно пропущений строк звернення до суду з даною позовною заявою. Окремо відповідачем акцентовано увагу суду на тому, що позивач не надав докази поважності причин пропуску такого строку. З огляду на викладені обставини, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

19.06.2024 судом отримано відповідь на відзив (вх.№28995 від 19.06.2024), в якому позивач зазначив, що відповідачем упускається наявність правової колізії між положеннями п. 3 Розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», для вирішення якої перевагу належить віддавати положенням закону як акту права вищої юридичної сили. Саме з наявністю колізії та єдиного законного способу її вирішення і пов`язане обґрунтування заявлених позовних вимог. Також у відповіді на відзив позивач навів позитивну правозастосовну практику, яка свідчить про те, що положення п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 до 01.01.2020 (дата набрання чинності Законом України від 14.11.2019 № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік) не входили у суперечність із актом вищої юридичної сили. Натомість, після вступають у правову колізію, вирішенням якої має бути застосування норми Закону України як акту вищої юридичної сили.

Окремо у відповіді на відзив позивач зауважив, що 20.05.2023 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704». Положеннями даної Постанови Кабінету Міністрів України, як зазначає позивач, не надано зворотної дії у часі та можливості застосування її приписів, у тому числі у період з 29.01.2020 (дата набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18, якою відновлена дія п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»). Отже, на думку позивача, у спірних правовідносинах наявні підстави для задоволення позовних вимог і після 20.05.2023.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2024 по справі № 280/5473/24 позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме запропоновано обґрунтувати поважність причин пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою в частині позовних вимог у період з 19.07.2022 по 05.10.2023 з урахуванням доводів відповідача, а також надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

На виконання ухвали судді Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2024 по справі № 280/5473/24 про надання строку для усунення недоліків позовної заяви позивачем було подано заяву про поновлення строку звернення до суду з даною позовною заявою. Зокрема, позивач зауважив, що суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду з позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до правосуддя. Крім того, як зазначив позивач, внаслідок запровадження в Україні правового режиму воєнного стану він як військовослужбовець позбавлений можливості у повній мірі користуватись своїми процесуальними правами та можливостями.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.09.2024 поновлено позивачу строк звернення до суду з даною позовною заявою та, відповідно, продовжено розгляд справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з розглядом даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали і з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача зареєстровано як юридичну особу.

Позивач у період з 25.11.2021 по 05.10.2023 проходив у відповідача військову службу за контрактом.

Так, наказом командира відповідача (по стройовій частині) від 25.11.2021 № 239 позивач був призначений на посаду водія-електрика лісопильного відділення взводу інженерних конструкцій роти забезпечення руху інженерного батальйону (а.с.16).

Наказом командира відповідача (по стройовій частині) від 05.10.2023 № 278 позивача вирішено вважати таким, що справи здав і вибув до Військової частини НОМЕР_4 , та з 05.10.2023 його виключено зі списків військової частини і знято з усіх видів забезпечення (а.с.16).

Крім того, згідно з наказом командира відповідача (по стройовій частині) від 05.10.2023 № 278 позивачу було вирішено виплатити щомісячну премію за жовтень 2023 року у розмірі 523% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років (а.с.16).

10.06.2024 позивач в особі свого представника звернувся до відповідача з запитом № 108, в якому просив надати:

1) належним чином завірену копію картки особового рахунку військовослужбовця встановленої форми за період проходження позивачем військової служби у відповідача;

2) інформацію у письмовому вигляді щодо тарифних розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, які використовувались при нарахуванні позивачу грошового забезпечення під час проходження військової служби у відповідача;

3) інформацію щодо розміру мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, застосованого при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням при нарахуванні позивачу грошового забезпечення під час проходження військової служби у відповідача;

4) належним чином засвідчені копії витягів із наказів командира відповідача, що стосуються переведення та переміщення позивача по службі, зокрема призначення на посади, прийняття (здачі) посад.

Листом від 11.06.2024 № 2534 відповідач поінформував позивача в особі його представника про те, що перерахунок та виплата позивачу грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт є неможливою, оскільки грошове забезпечення військовослужбовцям відповідно до Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII) виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Зокрема, рішення про розміри грошового забезпечення затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова КМУ від 30.08.2017 № 704), інших рішень Уряду щодо підвищення розмірів грошового забезпечення після 2018 року не приймалось (а.с.15).

Також у листі від 11.06.2024 № 2534 відповідачем зазначено, що відповідно до ч. 5 ст. 61 Закону України від 24.08.2023 № 3354-IX «Про правотворчу діяльність» (далі Закон України від 24.08.2023 № 3354-IX) визнання нормативно-правового акту або окремого його структурного елемента таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність, не відновлює дію нормативно-правового акту або його окремого структурного елемента, що діяв до набрання чинності нормативно-правовим актом або окремим його структурним елементом, що визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність. Отже, відповідач вважає хибним посилання позивача на відновлення дії попередньої редакції Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704. Відповідно до Постанови КМУ від 12.05.2023 № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» (далі Постанова КМУ від 12.05.2023 № 481) розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями військовослужбовців розраховуються виходячи з розміру прожиткового мінімуму 1 762,00 грн.

В якості додатку до листа від 11.06.2024 № 2534 відповідач долучив копії витягів з наказів (по стройовій частині) щодо позивача. У свою чергу, як вказано у листі відповідача від 11.06.2024 № 2534, копія картки особового рахунку позивача надати неможливо з причини її втрати (знищення) на виконання наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира відповідача від 24.02.2022 «Про евакуацію особового складу» (а.с.16).

Оцінюючи правомірність дій відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення у період з 25.11.2021 по 31.12.2021 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (далі Закон України від 15.12.2020 № 1082-IX) станом на 01.01.2021, у період з 01.01.2022 по 31.12.2022 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (далі Закон України від 02.12.2021 № 1928-IX) станом на 01.01.2022, у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (далі Закон України від 03.11.2022 № 2710-IX) станом на 01.01.2023, суд виходить із такого.

Згідно зі ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За приписами ст. 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1-2 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За приписами ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч. 1 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII).

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII).

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII).

У відповідності до ч. 4 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Слід зазначити, що Кабінет Міністрів України як вищий орган виконавчої влади 30.08.2017 прийняв Постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова КМУ від 30.08.2017 № 704), якою затвердив, зокрема, тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

Постанова КМУ від 30.08.2017 № 704 набрала чинності 01.03.2018.

Згідно з п. 2 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

За приписами п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема, посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Станом на дату набрання чинності Постановою КМУ від 30.08.2017 № 704 (01.03.2018) п. 4 даного нормативно-правового акту був викладений в редакції п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова КМУ від 21.02.2018 № 103), а саме: «4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

У подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови КМУ від 21.02.2018 № 103.

Відтак, з 29.01.2020, тобто з дати набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18, пункт 6 Постанови КМУ від 21.02.2018 № 103 втратив чинність, натомість була відновлена дія п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704.

При цьому, згідно з п. 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Слід зазначити, що 12.05.2023 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» (далі Постанова КМУ від 12.05.2023 № 481), якою, зокрема, вніс зміни до п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, виклавши абзац перший у такій редакції: «4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Отже, у досліджуваних правовідносинах, виходячи з нормативно-правового регулювання на момент їх виникнення, під час розв`язання правової колізії між нормами п. 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ в редакції до внесення змін Постановою КМУ від 21.02.2018 № 103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 перевагу належить віддати положенням Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ як акту права вищої юридичної сили.

Крім того, суд зауважує, що Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2022 по справі № 826/9052/18 була сформульована правова позиція щодо необхідності зобов`язання Кабінету Міністрів України скасувати пп.1 п. 3 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою КМУ від 21.02.2018 № 103 про внесення змін до Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, що додатково свідчить про неможливість застосування п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 в редакції Постанови КМУ від 21.02.2018 № 103 (№ в Єдиному державно реєстрі судових рішень 103029213).

Відтак, у період з 29.01.2020 (дата набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18) по 19.05.2023 (число, що передує даті набрання чинності Постановою КМУ від 12.05.2023 № 481) існували підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02.08.2022 по справі № 440/6017/21 (№ в Єдиному державно реєстрі судових рішень 105564668), від 19.10.2022 по справі № 400/6214/21 (№ в Єдиному державно реєстрі судових рішень 106840645) та від 10.01.2023 по справі № 120/8682/21-а (№ в Єдиному державно реєстрі судових рішень 108321717).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, судом встановлено, що у період з 25.11.2021 по 05.10.2023 позивач проходив військову службу за контрактом у відповідача. Наказом командира відповідача (по стройовій частині) від 05.10.2023 № 278 з 05.10.2023 виключено зі списків військової частини і знято з усіх видів забезпечення (а.с.16). На виконання Наказу командира відповідача (по стройовій частині) від 05.10.2023 № 278 позивачу також було виплачено щомісячну премію за жовтень 2023 року у розмірі 523% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років (а.с.16).

Розмір вказаних видів грошового забезпечення та премій був розрахований відповідачем на підставі п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, виходячи з розміру 1 762,00 грн., та визначений шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Також суд встановив, що 10.06.2024 позивач в особі свого представника звернувся до командира відповідача з запитом, в якому просив надати: належним чином завірену копію картки особового рахунку військовослужбовця встановленої форми за період проходження позивачем військової служби у відповідача; інформацію у письмовому вигляді щодо тарифних розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, які використовувались при нарахуванні позивачу грошового забезпечення під час проходження військової служби у відповідача; інформацію щодо розміру мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, застосованого при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням при нарахуванні позивачу грошового забезпечення під час проходження військової служби у відповідача; належним чином засвідчені копії витягів із наказів командира відповідача, що стосуються переведення та переміщення позивача по службі, зокрема призначення на посади, прийняття (здачі) посад (а.с.14).

Листом відповідача від 11.06.2024 № 2534 позивачу в особі його представника було повідомлено про те, що перерахунок та виплата позивачу грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт є неможливою, оскільки грошове забезпечення військовослужбовцям відповідно до Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Зокрема, рішення про розміри грошового забезпечення затверджено Постановою КМУ від 30.08.2017 № 704, інших рішень Уряду щодо підвищення розмірів грошового забезпечення після 2018 року не приймалось (а.с.15).

У листі від 11.06.2024 № 2534 відповідач також навів приписи ч. 5 ст. 61 Закону України від 24.08.2023 № 3354-IX, згідно з якою визнання нормативно-правового акту або окремого його структурного елемента таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність, не відновлює дію нормативно-правового акту або його окремого структурного елемента, що діяв до набрання чинності нормативно-правовим актом або окремим його структурним елементом, що визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність. Отже, посилання позивача на відновлення дії попередньої редакції Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, на думку відповідача, є юридично неспроможним (а.с.16).

У контексті оцінки спірних правовідносин суд виходить із того, що оскільки норма п. 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ не втратила чинності і за своєю юридичною силою є вищою за приписи п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 у редакції до внесення змін Постановою КМУ від 21.02.2018 № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, суд вважає, у відповідача на момент виникнення таких правовідносин були відсутні правові підстави для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням іншого показнику, ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня календарного року.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач при обчисленні та виплаті позивачу грошового забезпечення у період проходження військової служби за контрактом у Військовій частині НОМЕР_2 , грошової допомоги для оздоровлення за 2021-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021-2023 роки повинен був враховувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 15.12.2020 № 1082-IX станом на 01.01.2021, Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX станом на 01.01.2022, Законом України від 03.11.2022 № 2710-IX станом на 01.01.2023, однак протиправно застосовував розмір грошового забезпечення, затверджений Постановою КМУ від 30.08.2017 № 704.

При цьому, визначаючи період, в якому відповідач діяв протиправно, суд виходить із того, що підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14, об`єктивно існували по 19.05.2023 включно.

Отже, суд оцінює дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення у період з 25.11.2021 по 19.05.2023 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України від 15.12.2020 № 1082-IX, від 02.12.2021 № 1928-IX, Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX станом на 01.01.202101.01.2023 як протиправні.

Натомість, у задоволенні даної позовної вимоги в частині періоду з 20.05.2023 по 05.10.2023, на переконання суду, слід відмовити.

Стосовно доводів відповідача про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даною позовною заявою суд зауважує, що дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, і після закінчення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними. Без наявності строків на процесуальну дію або без їхнього дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Нормами КАС України не встановлено вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.

Оцінюючи поважність підстав пропуску процесуального строку, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця обставина виникла протягом строку, який пропущений; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

За усталеною практикою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Воєнний стан на території України триває на сьогоднішній день.

На підставі Конституції України, Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі Закон України від 12.05.2015 № 389-VIII), Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/202 Збройні Сили України, до складу яких входить відповідач, були переведені на воєнний стан та здійснюють оборону України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості.

Суд приймає до уваги доводи відповідача в частині того, що у період з 25.11.2021 позивач безперервно перебуває на військовій службі, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією військового квитка позивача серія НОМЕР_5 .

З огляду на викладені обставини, приймаючи до увагу концепцію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відносно того, що суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами в умовах правового режиму воєнного стану може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, суд оцінює факт пропуску позивачем строку звернення до суду з даною позовною заявою як такий, що обумовлений поважними причинами.

Відповідний підхід міститься у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 106545406), від 20.09.2023 у справі № 240/33951/22 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 113605164), від 29.03.2024 у справі № 300/1631/22 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 118046971).

Щодо твердження відповідача про не відновлення дії попередньої редакції Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 внаслідок скасування у судовому порядку п. 6 Постанови КМУ від 21.02.2018 № 103 та його посилання на приписи ч. 5 ст. 61 Закону України від 24.08.2023 № 3354-IX суд вважає за необхідне зазначити, що за усталеною позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи. Тобто такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними.

Відповідний правозастосовний підхід міститься, зокрема у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 88150172), від 11.08.2023 у справі № 380/103/22 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 112813171).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у відповідній частині слід задовольнити частково, а саме: визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення у період з 25.11.2021 по 31.12.2021 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 15.12.2020 № 1082-IX станом на 01.01.2021, у період з 01.01.2022 по 31.12.2022 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX станом на 01.01.2022, у період з 01.01.2023 по 19.05.2023 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 03.11.2022 № 2710-IX станом на 01.01.2023.

Натомість, у задоволенні вказаних вище позовних вимог в частині періоду з 20.05.2023 по 31.12.2023, на переконання суду, слід відмовити.

Оцінюючи наявність правових підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок позивачу грошового забезпечення з 25.11.2021 по 05.10.2023 року включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2021-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021-2023 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України від 15.12.2020 № 1082-IX, від 02.12.2021 № 1928-IX, від 03.11.2022 № 2710-IX станом на 01.01.2021-01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, суд виходить із такого.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду

Отже, суд, із урахуванням обставин, встановлених під час надання правової оцінки діям відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення у період з 25.11.2021 по 31.12.2021 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 15.12.2020 № 1082-IX станом на 01.01.2021, у період з 01.01.2022 по 31.12.2022 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX станом на 01.01.2022, у період з 01.01.2023 по 19.05.2023 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 03.11.2022 № 2710-IX станом на 01.01.2023, з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок позивачу грошового забезпечення з 25.11.2021 по 19.05.2023 року включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2021-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021-2023 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України від 15.12.2020 № 1082-IX, від 02.12.2021 № 1928-IX, від 03.11.2022 № 2710-IX станом на 01.01.2021-01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

При цьому, підстав для задоволення позовних вимог в частині іншого періоду суд не вбачає.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у відповідній частині слід задовольнити частково, а саме: зобов`язати відповідача здійснити перерахунок позивачу грошового забезпечення з 25.11.2021 по 19.05.2023 року включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2021-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021-2023 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України від 15.12.2020 № 1082-IX, від 02.12.2021 № 1928-IX, від 03.11.2022 № 2710-IX станом на 01.01.2021-01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Натомість, у задоволенні вказаних вище позовних вимог в частині періоду з 20.05.2023 по 05.10.2023, на переконання суду, слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем, на переконання суду, обґрунтовано протиправність дій відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення у період з 25.11.2021 по 31.12.2021 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 15.12.2020 № 1082-IX станом на 01.01.2021, у період з 01.01.2022 по 31.12.2022 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX станом на 01.01.2022, у період з 01.01.2023 по 19.05.2023 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 03.11.2022 № 2710-IX станом на 01.01.2023. Також позивачем вмотивовано наявність правових підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок позивачу грошового забезпечення з 25.11.2021 по 19.05.2023 року включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2021-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021-2023 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України від 15.12.2020 № 1082-IX, від 02.12.2021 № 1928-IX, від 03.11.2022 № 2710-IX станом на 01.01.2021-01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.

Натомість, у задоволенні позовних вимог в частині періоду з 20.05.2023 по 05.10.2023, на переконання суду, слід відмовити.

У свою чергу, відповідач не надав суду докази на спростування обставин, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги.

Таким чином, адміністративний позов, на переконання суду, слід задовольнити частково, а саме у зазначеній вище частині.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», підстави для вирішення питання щодо розподілу суми судового збору відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8 10, 14, 90, 241 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 25.11.2021 по 31.12.2021 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення з 25.11.2021 по 31.12.2021 року включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2022 по 31.12.2022 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2022 по 31.12.2022 року включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2023 по 19.05.2023 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2023 по 19.05.2023 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 25 вересня 2024 року.

Суддя О.В. Прудивус