Справа № 200/4920/24
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року Справа№200/4920/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі ВЧ1275, відповідач), про:

- визнання протиправною бездіяльності, що полягає у невжитті заходів щодо направлення в установленому законом порядку на медичний огляд ВЛК для визначення його придатності до військової служби або потреби у тривалому лікуванні у зв`язку з виявленням у нього під час лікування наслідків травми (поранення), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби;

- зобов`язання вжити передбачені законом заходи щодо направлення в установленому законом порядку на медичний огляд ВЛК (найбільш наближеної до місця перебування ОСОБА_1 (смт Новодонецьке Краматорського району Донецької області) для визначення його придатності до військової служби або потреби у тривалому лікуванні у зв`язку з виявленням у нього під час лікування наслідків травми (поранення), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби;

- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 був призваний за мобілізацією до Збройних сил України, військову службу проходив у складі ВЧ НОМЕР_1 . У зв`язку з отриманою травмою позивач тривалий час перебував на лікуванні, у тому числі, за кордоном. На теперішній час він закінчив лікування, перебуває за місцем мешкання, через наслідки лікування (ампутація нижньої кінцівки) він не може прибути до військової частини. Позивач, в особі представника, 27.05.2024 звернувся до відповідача із заявою про вжиття термінових заходів щодо направлення його на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби у зв`язку з виявленням у нього під час лікування наслідків травми (поранення), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби. Листом від 10.06.2024 відповідач повідомив, що позивачу будуть надані усі необхідні документи для вирішення питання подальшого проходження служби після повернення його до військової частини та завершення службового розслідування. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.07.2024 року відкрито провадження у справі № 200/4920/24, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення осіб (виклику) учасників справи. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

05 серпня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 20 квітня 2022 року солдат ОСОБА_1 , номер обслуги 3 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти вибув до мобільного шпиталю військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 . 22 червня 2022 року солдата ОСОБА_1 було зараховано у розпорядження командира НОМЕР_1 та увільнено із займаної посади, на підставі п.п. 15 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а саме, якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення. З 19 грудня 2022 року солдат ОСОБА_1 вважається таким, що в подальшому перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 . Тобто з 20.04.2022 року позивач перебував на постійному (довгостроковому) лікуванні. 08 червня 2024 року з адвокатського запиту адвоката Трофімчука Віталія Вікторовича, в інтересах військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , стало відомо про факт завершення лікування останнього за кордоном. До місця розташування 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 вказаний військовослужбовець не прибув. Інформації з закладів охорони здоров`я на території України про госпіталізацію ОСОБА_1 не надходило. Повідомлень з ТЦК та СВ про звернення вказаного військовослужбовця з метою направлення на консультацію (госпіталізацію, медичний огляд) не зареєстровано. На адресу військової частини НОМЕР_1 надходила заява адвоката Трофімчука Віталія Вікторовича, в інтересах ОСОБА_1 , щодо направлення останнього на медичний огляд ВЛК. У відповідь на дану заяву військова частина НОМЕР_1 надала відповідь у якій вказала, що після повернення військовослужбовця до військової частини та завершення службового розслідування йому буде надано усі необхідні документи для вирішення питання подальшого проходження служби. Положенням 402 не передбачено процедури направлення на проходження ВЛК осіб, які самовільно залишили військову частину. Тобто, прийняття рішення щодо направлення позивача на медичний огляд ВЛК можливий виключно після прибуття його безпосередньо до військової частини. На даний момент позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину, а тому позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що відповідач не заперечує той факт, що направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК здійснюється прямими начальниками від командира окремої частини. Однак, відповідачем не сформований та не наданий позивачу оригінал або належним чином засвідчена копія довідки про обставини одержання травми (поранення, контузії, каліцтва), що є обов`язковою умовою проведення огляду ВЛК у випадку отримання поранення, травми, контузії. При цьому, представник позивача у адвокатському запиті (вих № 495 від 24.05.2024) просив відповідача надати довідку про обставини одержання травми (поранення, контузії, каліцтва). Така довідка позивачу не надана, що перешкоджає йому самостійно звернутися за медичним оглядом ВЛК. Також, відповідач не заперечує, що щонайменше у травні 2024 року йому стало відомо про закінчення ОСОБА_1 лікування. Одночасно, відповідач не заперечує, що щонайменше у травні 2024 року йому стало відомо про неможливість прибуття позивача до військової частини через ампутацію стегна. Крім цього, позивачу невідомо місцезнаходження відповідача. Згідно листа від 10.06.2024 № 740/33/4049 місце знаходження відповідача: місто Маріуполь Донецької області, тобто тимчасово окупована територія. З причин істотних перешкод у пересуванні внаслідок ампутації нижньої кінцівки позивач не має фізичної можливості прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розташований на відстані 60 км від місця мешкання позивача. Більш того, закон не передбачає такої умови направлення військовослужбовця для проходження медичного огляду ВЛК внаслідок отримання поранення, як звернення військовослужбовця до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З урахуванням норм матеріального права, обставин отримання та наслідків травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, відповідач зобов`язаний вжити заходи щодо направлення позивача для проведення медичного огляду ВЛК закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України для ухвалення висновку про придатність (непридатність) до військової служби або потреби у тривалому лікуванні. Закон не передбачає якогось особливого порядку направлення або взагалі відмови у направленні на медичний огляд військовослужбовців, які, за версією відповідача, «самовільно залишили військову частину». Більш того, позивач заперечує факт «самовільного залишення військової частини». Відповідач не заперечує, що позивач до отримання поранення чесно і гідно виконував свій обов`язок по захисту Батьківщини. Відповідач не заперечує, що Указом Президента України від 11.05.2022 № 328/2022 позивач нагороджений орденом «За мужність» ІІІ ступеню. Відповідач не заперечує, що позивач отримав тяжке поранення, через що не зміг у подальшому виконувати обов`язки військової служби та тривалий час перебував на лікуванні. Відповідач не заперечує, що прибуттю позивача та місця розташування військової частини є вади здоров`я позивача (ампутація нижньої кінцівки). За таких умов на відповідача, як представника Держави, покладається обов`язок максимального сприяння позивачу у забезпеченні та захисту його прав та інтересів, в яких він обмежений через втрату здоров`я від виконання обов`язку перед Державою.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 призваний за мобілізацією до Збройних сил України, військову службу проходив у складі вч НОМЕР_1 .

Під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини 20.04.2022 в районі АДРЕСА_2 позивач отримав вогнепальне осколкове сліпе поранення правого колінного суглоба з дефектом м`яких тканин, вогнепальним уламковим переломом п/3 стегнової кістки з зміщенням уламків, уламковим переломом в/3 обох кісток правої гомілки зі зміщенням зі зміщенням уламків та їх дефектом кісткової тканини, вогнепальне осколкове наскрізне поранення м`яких тканин в/3 правого плеча.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.04.2022 №103, вважати таким, що перебуває у Військовому мобільному шпиталі в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_1 з 20.04.2022 року, солдата ОСОБА_1 , номера обслуги 3 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти військової частині НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.06.2022 №166, відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 , номера обслуги 3 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти військової частині НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.12.2022 №353, нижчепойменованих військовослужбовців рядового та сержантського (старшинського) складу військової частини НОМЕР_1 , які перебувають у розпорядженні командувача морської піхоти Військово-Морських Сил Збройних Сил України, як такі котрі перебувають на тривалому лікуванні з отриманням поранення або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, до їх повернення та і самостійно залишили місце розташування служби, до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі та утримуються в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 вважати такими, що в подальшому перебувають у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , солдата ОСОБА_1 , колишнього номера обслуги відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти.

З матеріалів справи встановлено, що у зв`язку з отриманою травмою позивач з 21.04.2022 по 22.04.2022 перебував на лікуванні у ортопедотравматологічному відділенні КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради, з 22.04.2022 по 24.04.2022 на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_4 , з 25.04.2022 по 17.05.2022 в ортопедичному стаціонарі КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня», з 17.05.2022 по 04.06.2022 на стаціонарі неврологічного відділення КНП «Микулинецька обласна фізіотерапевтична лікарня реабілітації» Тернопільської обласної ради, з 04.06.2022 по 22.06.2022 в ортопедичному стаціонарі КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня».

У подальшому, за клопотанням КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» позивач був направлений для лікування за кордон і з 13.07.2022 по 22.08.2022 лікувався у Клініці травматологічної хірургії «Мергайм» Університету Віттен/Хердеке, Кельн, Німеччина.

Відповідно до Попереднього виписного епікризу (вих № ОР202 від 29.07.2022) 03.08.2022 була проведена ампутація правого стегна на рівні переходу від середнього/дистального відділу діафіза стегнової кістки справа.

27.05.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про вжиття термінових заходів щодо направлення його на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби у зв`язку з виявленням у нього під час лікування наслідків травми (поранення), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

Листом від 10.06.2024 року відповідач повідомив, що позивачу будуть надані усі необхідні документи для вирішення питання подальшого проходження служби після повернення його до військової частини та завершення службового розслідування.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.06.2024 №167, солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця військової частині НОМЕР_1 , колишнього номера обслуги 3 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти, який станом на 08 червня 2024 року безпідставно не повернувся з лікувального закладу до розташування підрозділу, знято зі всіх видів забезпечення з 08 червня року.

Як вбачається з Акту проведення службового розслідування Вх.№386 від 09.07.2024 року, 08 червня 2024 року з адвокатського запиту адвоката Трофімчука Віталія Вікторовича, в інтересах військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , колишнього номера обслуги 3 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , стало відомо про факт завершення лікування останнього за кордоном.

Про даний випадок начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 капітан медичної служби ОСОБА_2 доповіла по команді.

До місця розташування 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , поблизу населеного пункту Новопетрівка, Баштанського району, Миколаївської області, вказаний військовослужбовець не прибував. На зв`язку був в квітні 2024 року з начальником аптеки фармацевтом медичного пункту військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_3 . Зі слів останнього, солдата ОСОБА_4 було попереджено про необхідність повідомити про завершення лікування та прибуття на територію України з метою вироблення подальшої тактики.

Військовослужбовці 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 старший матрос ОСОБА_5 та молодший сержант ОСОБА_6 в своїх поясненнях повідомили наступне: «станом на 09 червня 2024 року було зафіксовано відсутність у підрозділі 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , колишнього номера обслуги 3 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 . Зв`язок з військовослужбовцем відсутній, його місцезнаходження невідоме».

Повідомлень із зональних відділів Військової служби правопорядку про розшук військовослужбовця на адресу військової частини не надходило.

Повідомлень із закладів охорони здоров`я про перебування солдата ОСОБА_1 на лікуванні на адресу військової частини не надходило.

Жодних довідок із Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки про звернення солдата ОСОБА_1 на адресу військової частини не надходило.

За даним фактом командиром військової частини НОМЕР_1 надіслано довідку-доповідь №740/33/4004 від 09 червня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Чітко знаючи та розуміючи зміст покладених на солдата ОСОБА_1 обов`язків з військової служби, діючи всупереч зазначеним обов`язкам, визначеним у статутах Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків самовільно залишив місце несення військової служби.

На підставі матеріалів службового розслідування запропоновано, зокрема, помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи старшому лейтенанту юстиції ОСОБА_7 подати на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаїв та Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (для відома) для надання правової оцінки з супровідним листом завірені належним чином копії матеріалів службового розслідування на колишнього номера обслуги 3 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 .

16.08.2024 року військовою частиною направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаїв за фактом неповернення з лікувального закладу солдата ОСОБА_1 .

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у відмові в проведенні направлення для огляду військово-лікарською комісією позивача на підставі рапорту від 27.05.2024 року, тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Статтею 1 Закону № 2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною шостою статті 2 цього Закону № 2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина чотирнадцята статті 2 Закону № 2232-XII).

Абзацом четвертим статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Як встановлено судом вище, позивач призваний на військову службу за мобілізацією, є військовослужбовцем і проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до приписів частини десятої статті 1 Закону № 2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402).

Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України, учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання, компонентами ракетного палива, джерелами електромагнітних полів, лазерного випромінювання, мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Згідно з пунктом 1.3 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до пункту 1.1. глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться військово-лікарською комісією з метою визначення придатності, зокрема: військовослужбовців до військової служби.

Пунктом 6.1 глави 6 розділу II Положення № 402 передбачено, що направлення на медичний огляд проводиться:

а) військовослужбовців строкової служби: командирами військових частин, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комісарами, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, а осіб, які перебувають на обстеженні та лікуванні у цивільному лікувально-профілактичному закладі психіатричного профілю, крім того, - головними лікарями цих закладів;

б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

З огляду на вищевказані положення, направлення позивача на медичний огляд як військовослужбовця, який проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 , має проводитись командиром такої військової частини.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV.

Так, за нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо)

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, рапорт (заява) це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Суд звертає увагу, що на даний час законодавством чітко не визначено та не передбачено ряд моментів при подачі рапортів військовослужбовцями, як-то реєстрація, термін розгляду, оформлення відповіді командира по суті.

Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Так, відповідно до статті 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати, віддавати накази;

- забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Таким чином, командир військової частини зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. При цьому, суд не ставить під сумнів право командира діяти на власний розсуд, одноосібно приймаючи відповідні рішення з цього приводу.

Судом встановлено, що 27.05.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про вжиття термінових заходів щодо направлення його на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби у зв`язку з виявленням у нього під час лікування наслідків травми (поранення), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

Листом від 10.06.2024 року відповідач повідомив, що позивачу будуть надані усі необхідні документи для вирішення питання подальшого проходження служби після повернення його до військової частини та завершення службового розслідування.

Так, відповідь на заяву від 27.05.2024 року командир Військової частини НОМЕР_1 надав своєчасно, тобто в межах визначених Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України 30 календарних днів.

Щодо змісту порушеного в заяві позивача від 27.05.2024 року питання, то суд звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, рапорт як письмове звернення військовослужбовця до вищої посадової особи, має містити або проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо), або пояснення особистого характеру.

З огляду на зміст заяви позивача від 27.05.2024 року, вона містить зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 вжити термінових заходів щодо направлення його на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби у зв`язку з виявленням у нього під час лікування наслідків травми (поранення), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

Водночас, лист Військової частини НОМЕР_1 від 10.06.2024 року містить опис обставин, що не дають можливості вирішити по суті порушене у заяві питання, оскільки позивач незаконно відсутній у військовій частині НОМЕР_1 , оскільки самовільно її залишив.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували законність його відсутності на військовій службі за місцем її проходження на день направлення відповідачу листа-рапорта від 27.05.2024.

Водночас, направлення військовослужбовця для огляду військово-лікарською комісією передбачає ряд послідовних дій з боку безпосереднього начальника такого військовослужбовця, а саме: видати під підпис скерування, провести інструктаж. Фактична відсутність військовослужбовця за місцем проходження служби позбавляє безпосереднього начальника такого військовослужбовця можливості вчинити такі дії.

В спірному випадку, відповідач повідомив суд, що позивач відсутній у військовій частині НОМЕР_1 . На підтвердження таких доводів суду надано копії: наказу від 10.06.2024 №167 про зняття позивача з усіх видів забезпечення, який станом на 08 червня 2024 року безпідставно не повернувся з лікувального закладу до розташування підрозділу, знято зі всіх видів забезпечення з 08 червня року; повідомлення від 16.08.2024 року, направлене керівнику Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаїв за фактом неповернення з лікувального закладу солдата ОСОБА_1 .

Натомість позивач в позовній заяві не заперечує факт своєї відсутності у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Згідно з пунктом 144-4 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008, у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

З огляду вказані положення та встановлені судом обставини справи, на час отримання відповідачем заяви від 27.05.2024, позивач був відсутній у військовій частині НОМЕР_1 , підстав своєї відсутності командиру військової частини НОМЕР_1 не повідомив, доказів законності причин відсутності у військовій частині НОМЕР_1 не надав.

Окрім цього, у листі від 10.06.2024 року за результатом розгляду заяви від 27.05.2024 року командир військової частини НОМЕР_1 повідомив позивача, що порушене у рапорті питання не може бути вирішено за відсутності позивача, без попереднього з`ясування підстав відсутності позивача у військовій частині НОМЕР_1 .

Щодо конкретних обставин цієї адміністративної справи, то для суду важливе значення має факт вчинення дій та прийняття рішень відповідачем за результатами розгляду заяви від 27.05.2024 на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, прийняття рішень, вчинення дій органами державної влади, їх посадовими особами повинно здійснюватися на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, за змістом цей критерій випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України.

При цьому, на підставі закону означає, що суб`єкт владних повноважень: має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. У межах повноважень означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон - так звані прямі повноваження, так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації суб`єктом владних повноважень своїх функцій (завдань) - так звані похідні повноваження. У спосіб означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зважаючи встановлені обставини справи, суд вважає, що повідомляючи листом від 10.06.2024 позивача за результатом розгляду заяви від 27.05.2024 про неможливість вирішення по суті порушеного у заяві питання у зв`язку з відсутністю позивача у військовій частині НОМЕР_1 до моменту його з`явлення на військову службу за місцем її проходження, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, Законом № 2232-XII, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність у спірних правовідносинах протиправної бездіяльності з боку відповідача, про що зазначає позивач у позовній заяві.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, суду не надано, а отже відсутні правові підстави для задоволення позову.

Зважаючи на відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Судове рішення складено та підписано 24 вересня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Чучко