Справа № 620/4199/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4199/24 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ЖИТНЯК
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Вівдиченко Т.Р.,

Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року, прийнятого в порядку спрощеного позовного провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бобровицької міської ради Чернігівської області, Виконуючого обов`язки голови Бобровицької міської ради Чернігівської міської ради Чернігівської області Іванюка Геннадія Івановича про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Бобровицької міської ради Чернігівської області, Виконуючого обов`язки голови Бобровицької міської ради Чернігівської міської ради Чернігівської області Іванюка Геннадія Івановича , в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення 33 сесії Бобровицької міської ради Чернігівської області VIII скликання від 22.02.2024 № 1767-33/VIII "Про запит депутатів Бобровицької міської ради Чернігівської області до Голови Верховної Ради України Стефанчука Р.О. щодо діяльності народного депутата України ОСОБА_1 ";

визнати протиправними дії виконуючого обов`язки голови Бобровицької міської ради Чернігівської області Іванюка Геннадія Івановича, які виразились у підписанні рішення 33 сесії Бобровицької міської ради Чернігівської області VIII скликання від 22.02.2024 № 1767-33/VIII "Про запит депутатів Бобровицької міської ради Чернігівської області до Голови Верховної Ради України Стефанчука Р.О. щодо діяльності народного депутата України ОСОБА_1 " та направлення його на адресу Голови Верховної Ради України Стефанчука Р.О .

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу та вказує, що оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 у справі № 620/4199/24 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Позивач наголошує, що суд першої інстанції погодився з тими його доводами, що прийняте рішення відповідача не відповідає Конституції України та Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», а отже воно є незаконним.

Позивач вважає, що всупереч принципу офіційного з`ясування всіх обставин по справі, порушуючи критерій обґрунтованості судового рішення Чернігівським окружним адміністративним судом при ухваленні рішення від 27.05.2024 у справі № 620/4199/24 жодним чином не було надано оцінку аргументам позивача, викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив щодо того, що оскаржуване рішення відповідача 1 та протиправні дії відповідача 2 прямо зачіпають його права та законні інтереси, в тому числі інтереси як народного депутата України щодо недопустимості втручання в його діяльність у незаконний та не передбачений законом спосіб з боку інших осіб, в тому числі з боку суб`єктів владних повноважень.

Зокрема, позивач вказує, що звертав увагу суду першої інстанції на істотні порушення його прав та законних інтересів рішенням 33 сесії Бобровицької міської ради Чернігівської області VIII скликання від 22.02.2024 № 1767-33/VIII «Про запит депутатів Бобровицької міської ради Чернігівської області до Голови Верховної Ради України ОСОБА_3 щодо діяльності народного депутата України ОСОБА_1 ».

Окремим та додатковим порушенням відповідача 1 при прийняття оскаржуваного рішення, на думку позивача, є порушення права останнього на участь у процесі прийняття цього оскаржуваного рішення.

Позивач вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що він не був повідомлений жодним чином та способом, що відповідачі розглядають питання, приймають рішення та вчиняють дії щодо нього та його діяльності. На думку позивача, відсутність такого повідомлення формує додаткові підстави вважати, що оскаржуване рішення відповідача 1 та подальші дії щодо підписання та виконання такого рішення відповідачем 2 є протиправним по відношенню до позивача.

Крім того, судом першої інстанції не було надано належну правову оцінку тим обставинам, що мало місце втручання в діяльність позивача як народного депутата у непередбачений Законом спосіб.

На думку позивача, Бобровицька міська рада здійснила пряме втручання в його депутатську діяльність за відсутності на те законних підстав та у спосіб, що не ґрунтується на положеннях Конституції та Законів України (зазначені обставини підтверджуються, у тому числі, висновками, викладеними в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції). Крім того, з аналізу тієї ж відповіді Комітету Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та організації роботи Верховної Ради України від 20.03.2024 відомо, що на підставі оскаржуваного рішення Комітет звернув вимогу до позивача щодо надання відповідної інформації, яка зачіпається цим протиправним рішенням, тобто, прийняття та направлення цього рішення у незаконний спосіб мало своїм наслідком втручання в роботу народного депутата, який має право та інтерес в тому, що всі рішення та дії по відношенню до нього відбувалися б лише у законний спосіб та в межах повноважень.

Позивач вважає, що матеріали справи та висновки суду першої інстанції свідчать про однозначність висновку, що відповідачі прийняли незаконне рішення по відношенню до нього та направили його на реалізацію у аналогічно незаконний спосіб, а тому було порушено права та законні інтереси позивача, відтак позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

10.09.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 1 просить відмовити в задоволенні такої, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідач 1 вказує, що саме по собі порушення вимог закону дією / рішенням суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними / скасування судом, оскільки обов`язковою умовою для цього є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цим рішенням чи дією з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність у позивача прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржених дій не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення з адміністративним позовом.

Крім того, позивач звернувся з цим позовом як депутат, однак у позові не навів жодних доводів на обґрунтування того, які саме його права (індивідуально-виражені) були порушені оскаржуваним рішенням.

Також, на думку відповідача 1, позивачем не наведено обґрунтованих доводів і не надано відповідних доказів стосовно того, яким чином на момент звернення до суду першої інстанції діями відповідачів були порушені його права та законні інтереси та яким чином Бобровицькою міською радою здійснюється втручання в його депутатську діяльність.

Стосовно неповідомлення ОСОБА_1 про розгляд оскаржуваного рішення відповідач 1 зазначає, що рішення Бобровицької міської ради від 22.02.2024 за № 1767-33/VIII було направлене на адресу Верховної Ради України виключно з метою перевірки відомостей, зазначених в ньому, не призводить до порушення особистих прав ОСОБА_1 та/або до втручання в діяльність позивача як народного депутата України, що виключає необхідність повідомлення позивача про розгляд оскаржуваного рішення та подальшого його направлення позивачу. Також, внесенню проекту рішення на розгляд сесії передувало звернення виборців Бобровицької міської територіальної громади стосовно перевірки діяльності народного депутата України ОСОБА_1 . Дане звернення було розглянуто на міжфракційному засіданні депутатів ради та вирішено підготувати аналогічне звернення, проте вже від депутатів Бобровицької міської ради. До того ж, за підтримку даного звернення та направлення його для перевірки відомостей до голови Верховної Ради України на сесії міської ради голосував депутат Бобровицької міської ради ОСОБА_4 від політичної партії «Наш край», лідером якої є ОСОБА_1 , що свідчить правильність позиції депутатів Бобровицької міської ради.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача 2 до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Позивач є народним депутатом України (дата набуття депутатських повноважень 29.08.2019), підтвердженням чому слугує належним чином завірена копія посвідчення народного депутата України ОСОБА_1 № 411.

22.02.2024 відповідач 1 прийняв рішення щодо позивача, а саме рішення № 1767-33/VIII "Про запит депутатів Бобровицької міської ради Чернігівської області до Голови Верховної Рдаи України Стефанчука P.O. щодо діяльності народного депутата України ОСОБА_1 ".

Цим рішенням вирішено:

схвалити текст запиту до Голови Верховної Ради України Стефанчука P.O. щодо діяльності діяльності народного депутата України ОСОБА_1 ;

направити запит Голові Верховної ради України Стефанчуку P.O. ;

оприлюднити рішення на офіційному сайті Бобровицької міської ради;

контроль за виконанням рішення покласти на постійну комісію з питань фінансів, бюджету, соціально-економічного розвитку, містобудування, житлово-комунального господарства та місцевого самоврядування.

Підставою прийняття рішення зазначено ст. 40 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

В подальшому, вказане рішення було підписано відповідачем 2 та направлено ним на адресу Голови Верховної Ради України Р.Стефанчука.

Комітетом Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та організації роботи Верховної Ради України звернення відповідача 1 розглянуто в порядку та у строки, визначені Законом України "Про звернення громадян" та надано відповідь від 20.03.2024 № 04-28/13-2024/61280 в тому числі, з порушених у зверненні питань.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, прийшов до висновку, що враховуючи, що Комітетом Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та організації роботи Верховної Ради України звернення відповідача 1 розглянуто та надано відповідь по суті порушених у зверненні питань, а отже рішення 33 сесії Бобровицької міської ради Чернігівської області VIII скликання від 22.02.2024 № 1767-33/VIII "Про запит депутатів Бобровицької міської ради Чернігівської області до Голови Верховної Ради України Стефанчука Р.О. щодо діяльності народного депутата України ОСОБА_1 " є реалізованим та таким, що вичерпало свою дію, відтак, його оскарження не призводить до відновлення порушених прав позивача, про які йдеться в позові, а тому приходить до висновку, що позивачем обрано невідповідний спосіб захисту порушеного права.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На виконання ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

За визначенням, що міститься у ч. 1 ст. 21 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" від 11.07.2002 № 93-IV (далі - Закон № 93-IV) депутатський запит - це підтримана радою вимога депутата місцевої ради до посадових осіб ради і її органів, сільського, селищного, міського голови, керівників підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, які розташовані або зареєстровані на відповідній території, а депутата міської (міста обласного значення), районної, обласної ради - також до голови місцевої державної адміністрації, його заступників, керівників відділів і управлінь з питань, які віднесені до відання ради.

Як вірно вказує суд першої інстанції, коло осіб, на яких може бути адресовано такий запит (вимога депутата місцевої ради), є обмеженим, а саме: лише до посадових осіб ради і її органів, сільського, селищного, міського голови, керівників підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, які розташовані або зареєстровані на відповідній території, а депутата міської (міста обласного значення), районної, обласної ради - також до голови місцевої державної адміністрації, його заступників, керівників відділів і управлінь з питань, які віднесені до відання ради.

За приписами частин 1, 3, 4 ст. 22 Закону № 93-IV депутатський запит може бути внесений депутатом місцевої ради або групою депутатів попередньо або на пленарному засіданні ради у письмовій чи усній формі. Запит підлягає включенню до порядку денного пленарного засідання ради.

Рада може зобов`язати відповідний орган подати у встановлений нею строк звіт про виконання рішення по запиту депутата місцевої ради.

Орган або посадова особа, до яких звернуто депутатський запит, зобов`язані у встановлений радою строк дати офіційну письмову відповідь на нього відповідній раді і депутату місцевої ради. Якщо запит з об`єктивних причин не може бути розглянуто у встановлений радою строк, то орган або посадова особа зобов`язані письмово повідомити раді та депутатові місцевої ради, який вніс запит, і запропонувати інший строк, який не повинен перевищувати один місяць з' дня одержання запиту. Відповідь на запит у разі необхідності розглядається на пленарному засіданні ради.

Як вірно вказує, суд першої інстанції, в порушення цієї норми, Рада не може зобов`язати відповідний орган або посадову особу дати офіційну відповідь на такий запит, якщо такий орган або посадова особа не передбачені Законом як можливі адресати таких запитів депутатів місцевих рад, що також вказує на незаконність та протиправність оскаржуваного рішення відповідача.

Відтак, є вірним висновок суду першої інстанції, що схвалений рішенням Бобровицької міської ради восьмого скликання від 22.02.2024 № 1767-33/VIII акт не є депутатським запитом в розумінні Закону № 93-IV та не ґрунтується на положеннях Конституції та вказаного Закону.

Щодо впливу оскаржуваного рішення відповідача 1 та протиправних дії відповідача 2 на права та законні інтереси позивача, в тому числі інтереси як народного депутата України щодо недопустимості втручання в його діяльність у незаконний та не передбачений законом спосіб з боку інших осіб, в тому числі з боку суб`єктів владних повноважень, слід зазначити наступне.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В той же час, як вірно вказує суд першої інстанції, гарантоване ст. 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення.

Так, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9).

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

як вірно вказує суд першої інстанції, адміністративний суд, отримавши позовну заяву, повинен встановити наявність факту порушення права та застосувати конкретний спосіб захисту порушеного права, що залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Стаття 5 КАС України встановлює, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Керуючись ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;

8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;

8-1) заборону політичної партії та передачу майна, коштів та інших активів політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави;

10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;

12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства;

13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Якщо судом визнано нормативно-правовий акт протиправним і нечинним повністю або в окремій частині і при цьому виявлено недостатню правову врегульованість відповідних публічно-правових відносин, яка може потягнути за собою порушення прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб, суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти новий нормативно-правовий акт на заміну нормативно-правового акта, визнаного незаконним повністю або у відповідній частині.

У випадках, визначених у частинах третій - п`ятій цієї статті, суд може визначити відповідачу - суб`єкту владних повноважень розумний строк виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Відтак, враховуючи, що Комітетом Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та організації роботи Верховної Ради України звернення відповідача 1 розглянуто та надано відповідь по суті порушених у зверненні питань, оскаржуване рішення щодо діяльності позивача, як народного депутата України є реалізованим та таким, що вичерпало свою дію, як наслідок, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що його оскарження не призводить до відновлення порушених прав позивача, про які йдеться в позові, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем обрано невідповідний спосіб захисту порушеного права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, та не підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи відповідача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді Т.Р. Вівдиченко

І.О. Грибан