Справа № 620/8062/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8062/24 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КЛОПОТ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Бєлової Л.В.,

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії та скасувати постанову ВП № НОМЕР_2 від 14.05.2024.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2024 у справі № 620/2084/20 про встановлення судового контролю щодо виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2021, якою (ухвалою) встановлено факт невиконання вказаної постанови та зобов`язано подати звіт про виконання судового рішення. На переконання позивача, неврахування встановлених судом апеляційної інстанції вказаних заходів судового контролю також відбулось з боку відповідача, що призвело до прийняття незаконної постанови про закінчення виконавчого провадження.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не залучив до участі у справі боржника - Головне управляння Пенсійного фонду України в Чернігівській області, у якості третьої особи.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не встановив той факт, що матеріали виконавчого провадження не містять докази підтвердження обставин перевірки виконання рішення суду боржником перед тим, як прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження. Зокрема, апелянт наголошує, що фіксація факту перевірки щодо виконання судового рішення має здійснюватися за допомогою складання відповідного акту, однак такий акт в матеріалах справи відсутній.

Отже, апелянт вважає, що рішення суду від 25.02.2021 у справі № 620/2084/20 залишається не виконаним у повному обсязі, тому спірна постанова підлягає скасуванню.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконанні у відділі примусового виконання рішень перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа Чернігівського окружного адміністративного суду № 620/2084/20 від 06.05.2021 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 06.11.2018 на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, з урахуванням частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію на 1% заробітку за кожний рік роботи понад 15 років стажу, але не більше 75 відсотків заробітку і частини другої статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосувавши довідку до заробітній платі від 10.03.2020 № 01-25/34 за 12 місяців підряд роботи у зоні радіоактивного забруднення для визначення середньомісячного фактичного заробітку та виплатити з урахуванням вже виплачених сум.

Вказане виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця від 04.06.2021.

У свою чергу, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у листі вих. № 2500-0305-5/31565 від 11.06.2021 повідомило відділ примусового виконання рішень, що на виконання рішення суду стягувачу зроблено перерахунок пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення».

05.07.2021 боржнику направлено вимогу виконавця щодо надання протоколу перерахунку пенсії, розрахунку на доплату.

09.07.2021 боржником надіслано лист № 2500-0401-8/35231від 07.07.2021, яким повідомлено, що в березні 2021 року зроблено перерахунок пенсії, в результаті перерахунку виникла переплата пенсії в сумі 1702,57 грн. Починаючи з квітня 2021 пенсія ОСОБА_1 виплачується з урахуванням рішення суду.

20.07.2021 за не виконання рішення суду на боржника накладено штраф у розмірі 5100,00 грн та надано 10-дениий строк для виконання судового рішення.

30.07.2021 боржнику направлено вимогу виконавця щодо виконання судового рішення в спосіб, визначений резолютивною частиною рішення.

10.08.2021 до відділу від боржника надійшов лист № 2500-0305-5/39819 від 05.08.2021, яким надано копії розпоряджень про призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до резолютивної частини рішення суду.

10.08.2021 за невиконання рішення суду на боржника накладено штраф у розмірі 10200,00 грн та надано 10-дениий строк для виконання судового рішення.

10.08.2021 державним виконавцем направлено повідомлення до Чернігівського РУП ГУНП у Чернігівській області за фактом вчинення злочину, передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України за невиконання рішення суду.

21.09.2021 державним виконавцем направлено до Шостого апеляційного адміністративного суду заяву про роз`яснення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.20.2021 у справі № 620/2084/20.

Постанова про накладення штрафу від 10.08.2021 боржником була оскаржена.

04.10.2021 рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду у справі №620/10101/21 у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання дій неправомірними та скасування постанови - відмовлено.

15.12.2021 ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №620/2084/20 державному виконавцю у задоволенні заяви про роз`яснення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2021 відмовлено.

10.03.2023 боржнику направлено вимогу державного виконавця виконати рішення суду у повному обсязі.

10.03.2023 до Чернігівського РУП ГУНП у Чернігівській області направлено вимогу повідомити наслідки розгляду повідомлення про вчинення злочину.

05.04.2023 до відділу від боржника надійшов лист № 250-0401-8/17676 від 16.03.2023, яким повторно повідомлено, що в березні 2021 року зроблено перерахунок пенсії, в результаті перерахунку виникла переплата пенсії в сумі 1702,57 грн. Починаючи з квітня 2021 пенсія ОСОБА_1 виплачується з урахуванням рішення суду.

Листом за вих. № 1165вх/124/48/52023 від 07.04.2023 ГУНП в Чернігівській області повідомило відділ, що повідомлення за фактом невиконання рішення суду у справі № 620/2084/20 до слідчого відділу ЧРУП ГУНП в Чернігівській області не надходили.

18.04.2023 державним виконавцем повторно направлено повідомлення за фактом вчинення злочину, передбаченого ст. 382 ККУ за невиконання рішення суду за вих. № 7176.

08.05.2023 державним виконавцем направлено вимогу до ЧРУП ГУНП в Чернігівській області про надання інформації щодо розгляду вищевказаного повідомлення.

05.06.2023 ДОП СДОП ВП ЧРУП ГУНП в Чернігівській області повідомлено, що по даному повідомленню проведена перевірка у встановлений законом термін та надано відповідь громадянці ОСОБА_1 , будь-які дані, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, в даних матеріалах відсутні, у зв`язку з чим внесення відомостей до ЄРДР неможливо. Можливість встановити додаткову інформацію під час проведення перевірки була відсутня.

19.02.2024 боржнику направлено вимогу виконати рішення суду та надати до відділу підтверджуючі документи про його виконання.

19.02.2024 постанови про накладення штрафу на боржника від 20.07.2021 та 10.08.2021 були направлені на виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області.

04.03.2024 до відділу надійшов лист від Головного управління пенсійного фонду України в Чернігівській області, у якому зазначено, що рішення виконано в березні 2021 року. Сума заборгованості з виплати пенсії становить 0,00 грн. починаючи з 01.03.2023 розмір пенсії ОСОБА_1 складає 2520,00 грн.

Також державним виконавцем згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що 09.04.2024 ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 620/2084/20 - задоволено. Встановлено судовий контроль за виконанням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі № 620/2084/20. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подати до Чернігівського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі № 620/2084/20.

14.05.2024, у зв`язку з викладеним, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач, не погоджуючись з діями державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, а також з постановою про закінчення виконавчого провадження, звернулася до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив, зазначивши, що державним виконавцем вжито вичерпних заходів, передбачених статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження", тому у останнього були наявні підстави для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Частиною першою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Предметом спору у цій справі є правовідносини щодо прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Як зазначає відповідач, з червня 2021 року у державного виконавця перебувало на виконанні виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа Чернігівського окружного адміністративного суду № 620/2084/20 від 06.05.2021.

З метою примусового виконання судового рішення, державним виконавцем 30.07.2021, 10.03.2023, 19.02.2024 боржнику направлялись вимоги щодо виконання судового рішення в спосіб, визначений резолютивною частиною рішення суду.

На виконання вимог державного виконавця, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у листі № 2500-0305-5/31565 від 11.06.2021 повідомило, що на виконання рішення суду стягувачу зроблено перерахунок пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення». У листах № 2500-0401-8/35231 від 07.07.2021, № 250-0401-8/17676 від 16.03.2023 боржник повідомляв відповідача про те, що у березні 2021 року зроблено перерахунок пенсії, у результаті якого виникла переплата пенсії в сумі 1702,57 грн. Починаючи з квітня 2021 пенсія ОСОБА_1 виплачується з урахуванням рішення суду. Крім того, 04.03.2024 Головне управління пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило відповідача про те, що рішення виконано в березні 2021 року. Сума заборгованості з виплати пенсії становить 0,00 грн. починаючи з 01.03.2023 розмір пенсії ОСОБА_1 складає 2520,00 грн.

Відповідач зазначає, що з метою примусового виконання рішення суду у справі №620/2084/20 державним виконавцем 20.07.2021 за не виконання рішення суду на боржника накладено штраф у розмірі 5100,00 грн та надано 10-дениий строк для виконання судового рішення.

10.08.2021 за невиконання рішення суду на боржника накладено штраф у подвійному розмірі 10200,00 грн та надано 10-дениий строк для виконання судового рішення.

Постанова про накладення штрафу від 10.08.2021 оскаржена боржником у судовому порядку.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 у справі №620/10101/21 у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання дій неправомірними та скасування постанови - відмовлено.

Також відповідач стверджує, що 10.08.2021 та 18.04.2023 державним виконавцем направлені повідомлення до Чернігівського РУП ГУНП у Чернігівській області за фактом вчинення злочину, передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України, за невиконання рішення суду.

Крім того, 21.09.2021 державним виконавцем направлено до Шостого апеляційного адміністративного суду заяву про роз`яснення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.20.2021 у справі № 620/2084/20. Однак, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2021 у справі №620/2084/20 державному виконавцю у задоволенні заяви про роз`яснення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2021 - відмовлено.

На основі цих фактів суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець вжив усіх заходів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», за результатами яких прийняв обґрунтовану й законну постанову про закінчення виконавчого провадження.

Натомість, колегія суддів не може погодитися з цим висновком суду з огляду на таке.

З аналізу правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, слідує, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII можливе у разі настання випадку, визначеного частиною третьою статті 63 Закону №1404-VIII, яка, у свою чергу, регламентує порядок виконання рішень немайнового характеру.

У справі, що розглядається, судове рішення, яке примусово виконується, містить зобов`язання призначити позивачу пенсію, що виключає його приналежність до рішень немайнового характеру.

Також колегія суддів наголошує, що частина третя статті 63 Закону №1404-VIII встановлює обов`язок виконавця закінчити виконавче провадження лише у випадку неможливості здійснення примусового виконання рішення немайнового характеру без участі боржника.

Окрім того, Суд зазначає, що, враховуючи приписи статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а його невиконання - тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 2 КАС України однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є верховенство права. Згідно із вказаним принципом людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

При цьому, Суд наголошує, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож, звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом № 1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.

Крім того, Суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Частиною третьою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Разом з цим, матеріалами справи підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів, зокрема, в частині звернення до суду із заявою про роз`яснення судового рішення.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, суд, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку про те, що державним виконавцем здійснено належні заходи, в межах наявних у нього повноважень, для повного та своєчасного виконання судового рішення.

Водночас слід зауважити про безпідставність висновків суду про те, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) є належними і достатніми заходами виконання судового рішення. У свою чергу, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року у справі №420/1511/23, від 13.12.2022 у справі №340/5200/21, від 08 грудня 2022 року у справі №457/359/21, від 27 березня 2019 року у справі №750/9782/16-а, від 7 серпня 2019 року у справі №378/1033/17, від 4 вересня 2019 року у справі №286/1810/17, від 7 жовтня 2020 року у справі №461/6978/19, від 25 листопада 2020 року у справі №554/10283/18, від 13 грудня 2021 року у справі №520/6495/2020.

Окрім цього, відповідно до доводів апелянта й установлених обставин справи, зазначене судове рішення виконано не у повному обсязі, отже відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки його виконання у повному обсязі.

Більше того, суд першої інстанції не врахував ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2024 у справі № 620/2084/20 про встановлення судового контролю щодо виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2021, якою (ухвалою) встановлено факт невиконання вказаної постанови та зобов`язано упродовж місяця подати звіт про виконання судового рішення.

В ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2024 у справі № 620/2084/20 суд апеляційної інстанції встановив відсутність доказів, які б вказували, що захищене в цій справі право позивача на належне пенсійне забезпечення було відновлено.

Зокрема, у справі № 620/2084/20 суд апеляційної інстанції встановив, що доданих позивачем до матеріалів справи листів відповідача від 28.02.2024 № 12411/П-568/15.7, від 18.03.2024 № 4252-2840/П-02/8-2500/24 вбачається, що Управління не має можливості провести перерахунок пенсії в частині збільшення пенсії за понаднормовий стаж на виконання рішення суду у справі № 620/2084/20. Крім того, у поясненнях відповідача на заяву ОСОБА_1 відповідачем зазначено лише про здійснення перерахунку пенсії такої особи та наведено відповідні суми, з яких неможливо встановити, в який спосіб та на якій правовій підставі такий перерахунок здійснено.

Вказані обставини щодо встановлення судового контролю у справі № 620/2084/20 у зв`язку з неналежним виконанням боржником судового рішення також не враховані державним виконавцем під час закінчення 14 травня 2024 року виконавчого провадження, що свідчить про передчасність постановлення спірної постанови.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про законність оскаржуваної постанови.

Оскільки суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи, але неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого ухвалив незаконне судове рішення про відмову в задоволенні позову, Суд вважає за необхідне це рішення скасувати й ухвалити нову постанову.

Юридична оцінка обставин справи дає підстави для задоволення позовної вимоги про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки вона винесена передчасно й за відсутності реального виконання судового рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з частиною першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На основі викладеного, Суд вважає апеляційну скаргу обґрунтованою. Тому оскаржуване судове рішення належить скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат, а саме: у суді першої інстанції 1211,20 грн судового збору, наявні підстави для їх стягнення з відповідача.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024 року - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження постанову ВП № НОМЕР_2 від 14.05.2024, постановлену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Семиразумом Євгенієм Володимировичем.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма