Справа № 160/8178/24
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2024 року Справа № 160/8178/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСерьогіної О.В.
за участі секретаря судового засіданняКрасовської А.А.
представника позивача представника відповідача представника третьої особи Горенич Т.І. Шаповал В.В. Михайлюк Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дніпровська міська рада про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення на ії адресу відповідачем не направлялися. Також, вона неодноразово зверталася до міської ради з повідомленням про зміну власника та про розірвання договору оренди. З 2019 року власниками ділянок є ТОВ «Кузовний Центр 911» та ОСОБА_2 . Позивач вважає, що оскільки вона не є власником будівель та споруд та не отримувала податкових повідомлень-рішень за 2022-2023 роки, отже не повинна сплачувати податок з орендної плати з фізичних осіб, а тому звернулася до суду з даним позовом. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з моменту отримання копії даної ухвали.
05.04.2024 року позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 року поновлено похивачу пропущений строк звернення до суду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче провадження на 24.04.2024 року.
У підготовчому судову засіданні, відкритому 24.04.2024 року, оголошувалися перерви на 08.05.2024 року, 05.06.2024 року, 12.06.2024 року, 19.06.2024 року.
08.05.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив з аналогічними обґрунтуваннями, що наведені у позовній заяві.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дніпровську міську раду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 року продовжено на 30 днів строк підготовчого провадження у даній справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 року поновлено Дніпровській міській раді строк для подання пояснень щодо позову у даній справі.
17.06.2024 року від позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи, в яких позивач звертає увагу на те, що третя особа в своїх поясненнях посилається на заяву позивача від 05.09.2023 року за вх. № 36/1727, що спростовує необізнаність третьої особи про відчуження об`єктів нерухомого майна.
Усною ухвалою суду від 19.06.2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та розгляд справи призначено до судового розгляду по суті на 17.07.2024 року.
У зв`язку із знеструмленням будівлі суду 17.07.2024 року, розгляд справи відкладено на 11.09.2024 року
У судове засідання з`явився представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, що наведені у позові, у відповіді на відзив та у відповіді на пояснення.
Представник відповідача вимоги позову не визнала та просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов.
Представник третьої особи вимоги позову не визнала та просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи викладені у поясненнях.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
30.12.2022 року відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення про нарахування податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб:
Також, 24.10.2023 року відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення про нарахування податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб:
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.п.14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до п.п. 14.1.136 та п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Статтею 288.1. ПК України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Як убачається із матеріалів справи, 26.12.2011 р. між Дніпропетровською міською радою та громадянкою ОСОБА_1 укладено договори оренди землі, що зареєстровані в реєстрі за №4366 та № 4365.
Підставою для укладання договорів оренди земельних ділянок є рішення міської ради від 06.04.2011 №169/10 та від 30.11.2011 №162/17.
Відповідно до п.п. 269.1.1 та 269.1.2 п.п. 269.1 ст. 269 ПК України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з п.п 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
За правилами п. 287.7 ст. 287 ПК України, у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).
Частинами першій та другій ст. 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями 125 та 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.
У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Судом встановлено, що згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за запитом ОСОБА_3 01.03.2024 року сформована інформаційна довідка 360767528, в якій міститься інформація, що з 18.10.2019 року власником 579,9 кв.м. нежитлового приміщення поз. 102-107., 109-113, 201-225 в будівлі літ.Д-2, Д1-2, д, літ.Ц, літ.Щ,щ, за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 та з 24.01.2020 року власником 1631,9 кв.м. нежитлового приміщення поз. 101, 108, 114-124, 226 в будівлі літ.Д-2, Д1-2, д, за адресою: АДРЕСА_2 є ТОВ «Кузовний центр 911».
Суд звертає увагу, що статтею 7 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Відтак, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок плати за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно. Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідач та третя особа не заперечували факт того, що власниками земельних ділянок по АДРЕСА_2 в 2022-2023 роках були ОСОБА_2 та ТОВ «Кузовний центр 911».
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, на користь позивача слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір у сумі 15 140 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 251, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складений 23 вересня 2024 року.

Суддя О.В. Серьогіна