Справа № 160/8477/24
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 160/8477/24
Суддя І інстанції Кальник В.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 наступних періодів:

- за записами №6-№7 трудової книжки НОМЕР_1 від 01.04.1983 року період роботи в колгоспі «Родина» (мовою оригіналу) з 15.04.1990 року по 24.10.1990 року загалом 06 місяців 10 днів;

- періодів провадження підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець з 19.09.1994 року по 28.03.2019 року загалом 24 роки 05 місяців 19 днів;

2) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №45 від 04 березня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області:

- зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди:

за записами №6-№7 трудової книжки НОМЕР_1 від 01.04.1983 року період роботи в колгоспі «Родина» (мовою оригіналу) з 15.04.1990 року по 24.10.1990 року загалом 06 місяців 10 днів;

періодів провадження підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець з 19.09.1994 року по 28.03.2019 року загалом 24 роки 05 місяців 19 днів;

- повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 26.02.2024 року та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства, з урахуванням наданої судом правової оцінки доказів наданих у цій справі;

4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області визначити ОСОБА_1 дату виникнення права на пенсію з 14 лютого 2024 року та провести нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 з 14 лютого 2024 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №45 від 04.03.2024 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 15.04.1990 по 24.10.1990 та з 19.09.1994 по 28.03.2019.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.02.2024 року, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить його скасувати та прийняти нове яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована правомірністю прийнятого рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком з огляду на відсутність позивача необхідного стажу для її призначення. Вказує також на неможливість зарахування частини періодів трудової діяльності позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла віку 60 років та відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058, 26.02.2024 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додала відповідні документи для підтвердження стажу роботи для призначення пенсії.

За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

За результатами розгляду даної заяви ГУ ПФУ в Херсонській області прийнято було прийнято Рішення №45 від 04.03.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 років. В рішенні зазначено, що: «Відмова в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Дата народження 13.02.1964.

Податковий номер НОМЕР_2 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 26.02.2024 р.

Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) становить 60 років.

Вік заявниці 60 років 13 днів.

Згідно статті 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60-ти річного віку та наявності страхового стажу : з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

За наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування стаж склав 23 років 07 місяців, при цьому для права враховано 24 роки 10 місяців 12 днів, відповідно до пункту 3-1 прикінцевих положень Закону.

Результати розгляду документів поданих до заяви, до страхового стажу не зараховано:

- за записами №6-№7 трудової книжки НОМЕР_1 від 01.04.1983 за записами №6-№7 період роботи в колгоспі «Родина» (мовою оригіналу) з 15.04.1990 по 24.10.1990, оскільки відсутня інформація про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі в громадському господарстві.

Рекомендовано надати уточнюючі довідки про періоди роботи, реорганізацію підприємства та інформацію про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі в громадському господарстві;

- згідно довідки 6111/6/04-36-24-13-13 від 29.01.2024, виданої Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області про періоди заняття підприємницькою діяльністю, оскільки відсутня інформація про сплату внесків.

Стаж зараховано за даними персоніфікованого обліку відповідно до пункту 3-1 Прикінцевих положень Закону №. 1058 по періодам з 01.09.2006 по 31.12.2006, 01.03.2007 по 30.04.2007, з 01.10.2008 по 30.04.2009, з 01.11.2009 по 30.06.2010.

Заявниця не працює.

Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області прийнято рішення № 45 від 04 березня 2024 (далі - Рішення від 04.03.2024) про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті Закону, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік.»

Не погодившись з рішенням про відмову в призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року - не менше 31 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №45 від 04.03.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком, пенсійним органом до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи:

- з 15.04.1990 по 24.10.1990 за записами №6-№7 трудової книжки НОМЕР_1 від 01.04.1983 період роботи в колгоспі «Родина» (мовою оригіналу), оскільки відсутня інформація про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі в громадському господарстві;

- 19.09.1994 по 28.03.2019 згідно довідки 6111/6/04-36-24-13-13 від 29.01.2024, виданої Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області про періоди заняття підприємницькою діяльністю, оскільки відсутня інформація про сплату внесків. При цьому стаж зараховано за даними персоніфікованого обліку відповідно до пункту 3-1 Прикінцевих положень Закону №. 1058 по періодам з 01.09.2006 по 31.12.2006, 01.03.2007 по 30.04.2007, з 01.10.2008 по 30.04.2009, з 01.11.2009 по 30.06.2010.

Щодо правомірності незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області періодів роботи позивача з 15.04.1990 по 24.10.1990 в колгоспі «Родина» (мовою оригіналу), колегія суддів зазначає наступне.

Види трудової діяльності, що зараховуються до стражу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначені ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 "Про трудові книжки колгоспників" (була чинна на час внесення спірних записів до трудової книжки позивача) трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Постанови №310 до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Пунктом 13 Постанови №310 передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

В свою чергу, на час заповнення трудової книжки в частині спірних періодів діяла також Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 № 162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 № 252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 № 412, та яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993) (далі Інструкція №162).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" .

Згідно положень пункту 1,13,18 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" (із змінами, далі Постанова № 656) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та службовців. При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, організації засвідчуються підписом керівника підприємстві, установі, організації або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою. Відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яку призначають наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналогічні за змістом положення містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110

Отже, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.08.2019 у справі № 654/890/17.

В свою чергу, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Так, визначальною умовою для відмови у зарахуванні періодів з 15.04.1990 по 24.10.1990 стала відсутність у трудовій книжці позивача інформації про виконання позивачем обов`язкового мінімуму трудової участі в господарстві.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від дотримання відповідальною особою Порядку ведення трудових книжок, оскільки трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

По-друге, підтвердженням того, що позивач працював з 15.04.1990 по 24.10.1990 у колгоспі «Родина» (мовою оригіналу) є записи в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 01.04.1983.

При цьому, незазначення кількості відпрацьованих вихододнів та встановленого мінімуму не може свідчити про невиконання позивачем таких норм, а тому відсутність таких доказів не може позбавити позивача права на соціальний захист.

Отже, наведені пенсійним органом мотиви незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 15.04.1990 по 24.10.1990 слід визнати безпідставними.

Щодо правомірності незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області періодів роботи позивача 19.09.1994 по 28.03.2019 в повному розмірі, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV доповнено пунктом 3-1, яким передбачено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Наразі порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1(далі - Порядок №22-1).

Згідно з пп.2 п. 2.1 Порядку №21-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

З огляду на вищевикладене, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата за весь наведений період щомісячно внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.

В свою чергу, відповідно до п. 2 Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998 р. "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства"(далі Указ №727/98) (чинного на час сплати позивачем єдиного податку) суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Згідно із п. 6 Указу №727/98 суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Дію Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" припинено згідно із Законом України від 04.11.2011 №4014-VІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності", який набрав чинності з 01.01.2012.

При цьому, законодавчо визначеного обов`язку звітуватись перед органами Пенсійного фонду, як платника єдиного податку, та сплачувати його у позивача не було.

Матеріалами справи засвідчується, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, у Амур-Нижньодніпровській державній податковій інспекції як суб`єкт підприємницької діяльності з 19.09.1994 по 28.03.2019:

- з 01.01.2000 по 31.12.2001, з 01.07.2002 по 31.08.2004, з 01.01.2005 по 30.04.2005, з 01.09.2006 по 31.12.2006, з 01.04.2007 по 31.05.2007 - за умовами фіксованої плати фіксованого розміру прибуткового податку з доходів фізичних осіб (фіксований податок);

- з 01.01.2002 по 30.06.2002, з 01.09.2004 по 31.03.2005, з 01.05.2005 по 31.08.2006, з 01.01.2007 по 31.03.2007, з 01.06.2007 по 30.09.2008 - на загальній системі оподаткування;

- з 01.10.2008 по 28.03.2019 - на спрощеній системі оподаткування обліку і звітності, шляхом сплати єдиного податку.

В свою чергу, відповідно до листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 16811/6/04-36-13-06-22 від 12.03.2024 станом на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, згідно даних інформаційно-комунікаційних системи контролюючого органу, у позивача відсутній податковий борг, недоїмка зі сплати єдиного внеску та інша заборгованість з платежів (у тому числі розстрочених, відстрочених, реструктуризованих), контроль за справлянням яких покладено на контролюючи органи, що в свою чергу, свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності.

Водночас, пенсійний орган, відмовляючи в зарахуванні періодів ведення ОСОБА_1 . підприємницької діяльності з 19.09.1994 по 28.03.2019 не зазначає, що позивач не проводила сплату страхових внесків.

Крім того, матеріали справи не містять доказів про застосування до позивача як ФОП фінансових санкцій за несплату страхових внесків.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач має право на зарахування періоду роботи з 19.09.1994 по 28.03.2019 до страхового стажу, який дає право на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зважаючи на встановлені у справі обставини, беручи до уваги те, що питання призначення пенсії і розрахунок страхового стажу відноситься до дискреційних повноважень пенсійного органу, а також з огляду на те, що рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відносно позивача приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за принципом екстериторіальності, то належним способом захисту порушення права позивача є визнання протиправним та скасу рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №45 від 04.03.2024 року, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 15.04.1990 по 24.10.1990 та з 19.09.1994 по 28.03.2019 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.02.2024 року, з урахуванням висновків суду.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів враховую, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2024 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун