Справа № 380/11284/24
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області , місцезнаходження: 69057, Запорізька обл., м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158-Б, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 08.04.2024 № 92 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту першого статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 23.07.1997 по 21.10.1981, з 01.02.1984 по 26.12.1984 та з 12.07.2002 по 21.03.2006 згідно записів дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.02.2006, та призначити пенсію за віком з 01.04.2024 відповідно до пункту першого статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Ухвалою від 31.05.2024 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Зазначає, що дублікат трудової книжки оформлений у відповідності до вимог законодавства, містить інформацію стосовно дати прийняття на роботу, найменування підприємства, де працював позивач, а також азначено на підставі яких наказів позивач приймався на роботу та звільнявся. Окрім того, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство страхувальник, в якому працює позивач, так як саме воно нараховує страхові внески із заробітної плати застрахованої особи.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 23.07.1979 по 21.10.1981 та з 01.02.1984 по 26.12.1984 в СУ № 54 трест «Львівжитлобуд», оскільки записи про періоди роботи передують даті заповнення трудової книжки. Окрім того, не зараховано період роботи з 12.07.2002 по 21.03.2006 в ПП «Яліс», оскільки відповідно за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не прослідковується робота за вказаний період.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України Львівській області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного страхового стажу.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

У зв`язку з досягненням 60-річного віку, 01.04.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За принципом екстериторіальності, ГУ ПФУ в Запорізькій області прнийнято рішення від 08.04.2024 № 92 про відмову позивачу в призначенні пенсії. Таке рішення мотивоване тим, що страховий стаж позивача становить 26 років 06 місяців 4 дні. До страхового стажу не враховано:

- період роботи з 23.07.1979 по 21.10.1981 та з 01.02.1984 по 26.12.1984 в СУ № 54 трест «Львівжитлобуд», оскільки записи про періоди роботи передують даті заповнення трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.02.2006 (дублікат);

- період роботи з 12.07.2002 по 21.03.2006 в ПП «Яліс», оскільки відповідно за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не прослідковується робота за вказаний період.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулась з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до понятійного апарату Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон України № 1058):

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до вказаного Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

- пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених вказаним Законом;

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із вказаним Законом і за який сплачено страхові внески;

- страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В абзаці першому частини першої статті 24 Закону України № 1058 встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону України № 1058).

Згідно зі статтею 26 Закону України № 1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У частині четвертій статті 26 Закону України № 1058 передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону України № 1058 призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених вказаним Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Порядок №22-1).

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Змістом частини першої статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон України № 1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Приписами пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 за № 58 (далі Інструкції № 58) передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 5.1. Інструкції № 58 передбачено, що особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Згідно з пунктом 5.2 Інструкції № 58 дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Таким чином суд вказує, що в дублікат трудової книжки вносяться записи про роботу на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Суд вказує, дублікат трудової книжки серії НОМЕР_2 заповнено 23.02.2006, відтак період роботи з 23.07.1979 по 21.10.1981 та з 01.02.1984 по 26.12.1984 в СУ № 54 трест «Львівжитлобуд» передує даті заповнення дублікату трудової книжки, що відповідає Інструкції № 58.

Відтак, суд дійшов висновнку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу періоди роботи позивача з 23.07.1979 по 21.10.1981 та з 01.02.1984 по 26.12.1984 в СУ № 54 трест «Львівжитлобуд».

Щодо зарахування періоду роботи позивача з 12.07.2002 по 21.03.2006 в ПП «Яліс», суд зазначає наступне.

Пунктом першим частини другої статті 6 Закону України від 08.07.2010 №2464-IV «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Статтею 106 Закону № 1058-XV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки позивач не може нести за це відповідальність.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а, від 06.07.2020 у справі № 242/2179/17.

Відтак незарахування відповідачем да страхового стажу позивача періоду роботи з 12.07.2002 по 21.03.2006 згідно записів дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.02.2006 є протиправним.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що на момент звернення із заявами до органів Пенсійного фонду про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування позивач досягнув пенсійного віку (60 років) та мав необхідний страховий стаж страхового стажу (не менше 30 років).

Враховуючи викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 08.04.2024 № 92 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту першого статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд звертає увагу, що згіно записів дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач працював з в СУ № 54 трест «Львівжитлобуд» з 23.07.1979.

Враховуючи викладене, суд, керуючись статею 9 КАС України, вважає за необхідне, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 23.07.1979 по 21.10.1981, з 01.02.1984 по 26.12.1984 та з 12.07.2002 по 21.03.2006 згідно записів дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.02.2006, та призначити пенсію за віком з 01.04.2024 відповідно до пункту першого статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідачів за рахунок їх бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 08.04.2024 № 92 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту першого статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10) зарахувати зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до страхового стажу періоди роботи з 23.07.1979 по 21.10.1981, з 01.02.1984 по 26.12.1984 та з 12.07.2002 по 21.03.2006 згідно записів дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.02.2006, та призначити пенсію за віком з 01.04.2024 відповідно до пункту першого статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, місцезнаходження: 69057, Запорізька обл., м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158-Б) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.