Справа № 160/440/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 160/440/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року в адміністративній справі №160/440/24 (головуючий суддя першої інстанції - Калугіна Н.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 25.12.2023 року (згідно штампу на поштовому конверті) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в перерахунку її пенсії №83 від 20.12.2023 року;

- зобов`язати відповідача з урахуванням висновків суду у справі здійснити перерахунок її пенсії з 18.12.2023 року згідно статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- вирішити питання щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову в перерахунку пенсії № 83 від 20.12.2023 року ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 18.12.2023 року згідно статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з не повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про наявність підстав для перерахунку пенсії позивача, оскільки позивачем не надано належних та достатніх документів на підтвердження наявності пільгового стажу 7,5 років за Списком №1. Зазначає про дискреційність повноважень пенсійного органу з питань призначення та перерахунку пенсій. Також зазначає, що позивач не перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та не є суб`єктом призначення пенсійних виплат, а тому суд першої інстанції безпідставно поклав на відповідача зобов`язання щодо здійснення перерахунку пенсії.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з 04.12.2020 року та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, яка призначена за нормами п.1 ч.2 ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.5-8).

18.12.2023 року позивач звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою щодо проведення перерахунку її пенсії за віком відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (а.с.9).

За принципом екстериторіальності вказана заява розглянута ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 20.12.2023 року №83 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідних документів, які підтверджують пільговий стаж згідно Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Згідно змісту вказаного рішення до заяви для перерахунку пенсії позивач надала, зокрема, довідку про підтвердження наявного трудового стажу від 05.01.2021 року №21 про період роботи з 16.05.2005 року по 02.08.2016 року у ВП «Шахта Капітальна», за якою цей період вже враховано до пільгового стажу за Списками 1, 2. Відповідачем зазначено, що у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу роботи для жінок 7,5 років на підземних роботах пенсійним органом прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії відповідно до положень ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Не погодившись з рішенням пенсійного органу, позивач оскаржила таке рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Предметом спору у даній справі є наявність права на перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та правомірність рішення пенсійного органу про відмову у перерахунку пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Приписами ст.24 Закону №1058-IV встановлено, зокрема, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Відповідно до абз.1 і абз.3 ч.1 ст.28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 2 вересня 2008 року №345-VI (далі по тексту - Закон №345-VI) спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів.

Відповідно до ст.8 Закону №345-VI мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що мінімальний розмір пенсії на підставі ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» враховується шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 7,5 років для жінок за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу з 04.12.2020 призначено пенсію на пільгових умовах за Списком №1 та Списком №2 на підставі п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV та п. «а» ст.13 Закону №1788-XII.

При цьому, згідно протоколу призначення пенсії, пільговий стаж позивача за списком №1 складає 9 років.

Скаржник зазначає, що підставою для відмови у здійсненні перерахунку пенсії на підставі Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» слугувало те, що позивач не надала належних документів, які б підтверджували її стаж 7,5 років за Списком №1.

Колегія суддів такі доводи вважає безпідставними, оскільки згідно записів у трудовій книжці позивача та довідки про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсій від 05.01.2021 року №21, позивач у період з 16.08.2005 року по 02.08.2016 року працювала на посаді «головний маркшейдер шахти, зайнята на підземних роботах 50% і більше робочого часу» та має пільговий стаж за Списком №1 10 років 11 місяців 16 днів (а.с.10-11, 90).

Твердження скаржника про те, що період, вказаний у довідці від 05.01.2021 року №21, вже враховано до пільгового стажу позивача за Списками 1, 2, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки наявність пільгового стажу роботи у шахті з повним робочим днем, необхідного для перерахунку пенсії на підставі ст.8 Закону №345-VI, підтверджено належними документами та відповідачем не заперечується.

Щодо дискреційних повноважень пенсійного органу, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Згідно з п.п.3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

В той же час, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 806/2208/17.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою ефективного захисту прав позивача, необхідно зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача у відповідності до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», починаючи з дня звернення з заявою з 18.12.2023 року відповідно до положень ч.4 ст.245 КАС України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, зазначені вимоги в апеляційній скарзі є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року в адміністративній справі №160/440/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року в адміністративній справі №160/440/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко