Справа № 280/3642/24
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року Справа № 280/3642/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Іваніченко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 )

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 6, )

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі відповідач, Регіональне відділення), в якій позивач просить суд:

- визнати бездіяльність відповідача протиправною, щодо недорахування до посадового окладу коефіцієнта 1,5 відповідно до постанови КМУ № 391 від 28.04.2023 року;

- зобов`язати відповідача донарахувати до посадового окладу коефіцієнт 1,5 відповідно до постанови КМУ № 391 від 28.04.2024 року за період роботи з 09.01.2024 по 21.03.2024 рік та виплатити заборгованість із заробітної плати на користь ОСОБА_1 (р/р НОМЕР_2 );

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме витрати на правову допомогу.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Бганкою В.Е., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 17.04.2024 серія АР №1172923.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що згідно із наказом начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях №11-К від 08.01.2024 року позивача призначено на посаду головного спеціаліста сектору претензійно-позовної роботи у Запорізькій області юридичного управління з 09 січня 2024 року. Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі Наказ №309) Запорізьку міську територіальну громаду віднесено до переліку територій можливих бойових дій з 01.02.2023 по сьогоднішній день, у зв`язку з чим його посадовий оклад повинен визначатися з урахуванням коефіцієнта 1,5 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 року № 391 "Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану" (далі Постанова №391). Позивач звертався до Фонду державного майна України із зверненням про донарахування встановлених Законом коштів, що не дало очікуваного результату. Вважає, що відповідачем допущено порушення право позивача на належну оплату праці. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 29.04.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 26.06.2024 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.07.2024; витребувано від відповідача докази по справі.

Ухвалою суду від 15.07.2024 підготовче засідання відкладено на 05.08.2024.

Ухвалою суду від 05.08.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 25.09.2024.

Ухвалою суду від 25.09.2024 визнано неповажними причини пропуску строку подання відзиву на позовну заяву у справі та відмовлено в поновленні такого строку.

У судовому засіданні 25.09.2024 позивач наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні 25.09.2024 представник відповідача проти задоволення позову заперечував, зазначив, що відповідач здійснює фактичні видатки на заробітну плату лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату, затверджених для бюджетних установ у кошторисах. У спірний період був відсутній затверджений штатний розпис на 2024 рік із визначенням посад та посадових окладів щодо оплати праці працівників, які безпосередньо здійснюють свої повноваження на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії під час воєнного стану, а тому підстави для виплати позивачу підвищеного посадового окладу відповідно до Постанови №391 були відсутні. В подальшому, після отримання затверджених структури та штатного розпису на 2024 рік, було здійснено перерахунок заробітної плати за новою системою оплати праці з 01 січня 2024 року, проте позивач на той момент вже звільнився з роботи. Посилався на відсутність відповідних бюджетних асигнувань у спірному періоді. Просив в задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 25.09.2024 судом проголошено скорочене рішення.

Заслухавши вступне слово та пояснення учасників справи, безпосередньо дослідивши надані сторонами до матеріалів справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 08.01.2024 року № 11-К ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста сектору претензійно-позовної роботи у Запорізькій області юридичного управління з 09.01.2024, з посадовим окладом 8700,00 грн, відповідно до штатного розпису до призначення на цю посаду переможця конкурсу або до спливу дванадцятимісячного строку після припинення чи скасування воєнного стану, з випробувальним терміном 2 місяці.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 18.03.2024 року № 72-К звільнено з припиненням державної служби ОСОБА_1 , головного спеціаліста сектору претензійно-позовної роботи у Запорізькій області юридичного управління, з 20.03.2024 за власним бажанням, у зв`язку з переїздом на нове місце проживання.

Судом також встановлено, що робоче місце ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору претензійно-позовної роботи у Запорізькій області юридичного управління Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях в період з 09.01.2024 по 20.03.2024 було розташоване в Управління забезпечення реалізації повноважень у Запорізькій області за адресою: м.Запоріжжя, вул.Перемоги, 50, що підтверджується довідкою №599 від 24.07.2024, наданою відповідачем на адвокатський запит представника позивача, а також вбачається зі змісту листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях №18-11-03324 від 25.07.2024, за результатами розгляду адвокатського запиту.

На відповідне звернення позивача до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо можливого порушення законодавства про працю (№ЦА-875/2/2.1.7-24а від 19.02.2024) позивачу були надані роз`яснення (№ПС/3.1/736-ЦА-24 від 15.03.2024) в яких зазначено, що за інформацією Фонду, 05.03.2024 затверджено структуру та штатний розпис на 2024 рік Регіонального відділення за новою системою оплати праці на підстав класифікації посад, які будуть введені в дію з 01.01.2024. Після отримання затверджених структури та штатного розпису Регіональним відділенням буде здійснено перерахунок заробітної плати за новою системою оплати праці з 01.01.2024. Регіональним відділенням підготовлено та направлено звернення до Фонду з питання визначення джерела покриття видатків для реалізації вищевказаної постанови для застосування коефіцієнту 1,5 до посадового окладу у 2024 році. Водночас фахівцями Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці проведено інформаційно - роз`яснювальну роботу з керівництвом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях щодо ефективних засобів дотримання законодавства та запобігання можливим його порушенням.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не нарахування до посадового окладу коефіцієнта 1,5 відповідно до Постанови № 391, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами першою та третьою статті 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

У частині першій статті 1 Закону України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За визначенням, наведеним у частині 2 статті 1 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII (далі Закон №889-VIII), державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Пунктом 4 частини першої статті 7 Закону №889-VIII встановлено, що державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

За приписами статті 50 Закону №889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).

Порядок формування фонду оплати праці державних службовців у державному органі, а також порядок преміювання державних службовців затверджуються Кабінетом Міністрів України.

25.04.2023 Урядом прийнято Постанову №391, яка набрала чинності з 28.04.2023, якою визначено особливості оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану.

Так, п.п.1 п.1 Постанови №391 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період воєнного стану для працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами; військовослужбовців; осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), які безпосередньо здійснюють свої повноваження:

на територіях активних бойових дій, територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій, посадові оклади, визначені Кабінетом Міністрів України у відповідних схемах посадових окладів, визначаються з урахуванням коефіцієнта 2;

на територіях активних бойових дій, територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, визначені Кабінетом Міністрів України у відповідних схемах посадових окладів посадові оклади працівників державних органів, які безпосередньо здійснюють свої повноваження в особливих умовах під час інтенсивних обстрілів, визначаються з урахуванням коефіцієнта 3 у розрахунку на місяць пропорційно робочим дням, коли відбувалися обстріли;

на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади, визначені Кабінетом Міністрів України у відповідних схемах посадових окладів, визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5.

Згідно з п.п.2 п.1 Постанови №391 підвищення розмірів посадових окладів з урахуванням коефіцієнтів, передбачених підпунктом 1 цього пункту, здійснюється з урахуванням фактично відпрацьованого часу протягом місяця;

заробітна плата працівникам державних органів нараховується відповідно до абзацу першого цього підпункту з урахуванням підвищених розмірів посадових окладів, передбачених підпунктом 1 пункту 1 цієї постанови, які визначені та затверджені у штатному розписі відповідного державного органу.

Для цілей цієї постанови розташування робочого місця працівника визначається керівником державного органу (керівником державної служби, суб`єктом призначення) шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії;

працівникам державних органів, які включені до переліку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, за періоди роботи на територіях, які не включені до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, нарахування заробітної плати проводиться виходячи з посадових окладів, визначених законодавством (п.п.3 п.1 Постанови №391).

Працівникам державних органів, які безпосередньо здійснюють свої повноваження на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та яким підвищуються розміри посадових окладів відповідно до підпункту 1 цього пункту, інші виплати за роботу з особливими умовами праці, визначені актами Кабінету Міністрів України, не встановлюються (п.п.4 п.1 Постанови №391).

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.022 року №309, Запорізька міська територіальна громада віднесена до території можливих бойових дій з 01.02.2023.

З наданих до суду письмових доказів вбачається, що у період з 09.01.2024 по 20.03.2024 (включно) позивач працював на посаді головного спеціаліста сектору претензійно-позовної роботи в Запорізькій області юридичного управління Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях яке розташоване за адресою 69018, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 50, тобто на території можливих бойових дій, включеній до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для якої не визначена дата припинення можливості бойових дій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач мав право на виплату заробітної плати з урахуванням підвищеного розміру посадового окладу з урахуванням коефіцієнта 1,5 згідно вимог Постанови №391 у період з 09.01.2024 по 20.03.2024.

Водночас, позивач хибно визначив дату завершення вказаного періоду, заявивши у позовній заяві позовні вимоги про поновлення його порушеного права у період з 09.01.2024 по 21.03.2024, оскільки відповідно до пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110, днем звільнення вважається останній день роботи.

Враховуючи вищевикладене, заявлені позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню за період з 09.01.2024 по 20.03.2024.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача донарахувати та виплатити позивачу заборгованості із заробітної плати на розрахунковий рахунок UA7994419, суд зазначає наступне.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (стаття 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Оскільки цим судовим рішенням не встановлено протиправних дій/бездіяльності з боку відповідача щодо донарахування та виплати заборгованості із заробітної плати на конкретний розрахунковий рахунок, визначений позивачем, то ці вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5100,00 грн, суд зазначає, що відповідно до положень статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4).

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз положень статті 134 КАС України дозволяє дійти висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду (постанови від 17.03.2021 у справі №280/1266/19, від 25.03.2021 у справі №645/3044/17, від 09.03.2021 у справі №200/10535/19-а тощо), при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано копії таких документів:

- Договір про надання юридичної (правової) допомоги №47 від 26.03.2024 (далі Договір № 47 від 26.03.2024), відповідно до умов якого Замовник ( ОСОБА_1 ) доручає, а Адвокат (Бганка Віолета Еріківна) приймає на себе зобов`язання надавати юридичну (правову) допомогу Замовнику в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором та відповідно до законодавства України та адвокатську діяльність. За правову допомогу, передбачену в п. 1.2 даного Договору, Замовник сплачує Адвокату винагороду (гонорар) в розмірі, визначеною за згодою сторін. За домовленістю сторін, оплата правової допомоги (гонорар) може здійснюватись у вигляді передоплати, авансу або оплати за результатом. Оплата правової допомоги (гонорар) може здійснюватись у готівковій та безготівковій формі. (п.3.1, 3.6 Договору №47 від 26.03.2024)

- акт наданих послуг №1 від 18.04.2024 до Договору №47 від 26.03.2024 відповідно до якого Адвокат надав Замовнику наступні послуги: надання консультації; первісне ознайомлення з матеріалами судової справи; складання адвокатського запиту; складання позовної заяви. Замовник підтвердив, що послуги надані в повному обсязі і належної якості. Вартість послуг, вказаних в п. 1 Акту становить 5100,00 грн.

Вартість наданих адвокатом послуг визначена в Додатку №1 до Договору № 47 від 26.03.2024, та становить: надання консультацій 400 грн за кожну консультацію; первісне ознайомлення з матеріалами судової справи 1 000 грн.; складання адвокатського запиту 700 грн за кожний адвокатський запит; складання позовної заяви 3 000 грн.

Матеріалами справи підтверджується факт надання правничої допомоги адвокатом у даній справі, а саме: представником позивача складена та підписана позовна заява, долучено ордер, наданої копії адвокатських запитів, направлення яких мало значення для правильного встановлення обставин справи, оскільки за результатом їх розгляду було підтверджено місце розташування робочого місця позивача у спірний період.

Водночас, суд вважає безпідставним виокремлення такого виду послуг як надання консультації та первісне ознайомлення з матеріалами справи, оскільки наведене охоплюється процесом підготовки та подання позовної заяви до суду, а тому встановлення окремої вартості таких послуг є безпідставним.

Таким чином, суд визнає обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3700 грн.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20, від 13.12.2023 у справі №160/17139/20 тощо, враховуючи приписи частини 7 статті 139 КАС України, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, що узгоджується із рішенням ЄСПЛ «Бєлоусов проти України», за яким навіть несплата адвокатського гонорару, обумовленого договірними зобов`язаннями, свідчить про те, що витрати за таким гонораром є «фактично понесеними».

Незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Правова позиція щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 540/2505/19, від 27.11.2023 у справі №826/7778/17 тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата в додатковій постанові №910/12876/19.

Наведений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18, від 15 липня 2020 року у справі № 640/10548/19, від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, від 18 травня 2022 року у справі № 640/4035/20, від 16 червня 2022 року у справі № 380/4759/21, від 27 листопада 2023 року у справі №826/7778/17 тощо.

У постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України щодо ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, який полягає в тому, що принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти відшкодування заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу, зазначивши про їх неспівмірність, посилався на те, що справа не є складною, а витрати, на його думку, завищені. Вказав на відсутність коштів у відповідача для відшкодування таких витрат.

Водночас, вищенаведені твердження представника відповідача не є доведеними належними та допустимими доказами.

Враховуючи, що позивачем доведено понесення судових витрат на правову допомогу в розмірі 3700,00 грн у зв`язку з розглядом даної справи, а відповідачем не доведено неспівмірність розміру заявлених витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення відповідного клопотання та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3700,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 5, 7, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях щодо недорахування до посадового окладу ОСОБА_1 за період роботи з 09.01.2024 по 21.03.2024 коефіцієнта 1,5 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 391 від 23.04.2023 "Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану".

Зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях донарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму недоплаченої заробітної плати, обчисленої з урахуванням коефіцієнта 1,5 до посадового окладу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 391 від 23.04.2023 "Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану" за період роботи з 09.01.2024 по 21.03.2024.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3700 грн (три тисячі сімсот гривень 00 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 6, .

Повне судове рішення складено 26.09.2024.

Суддя М.О. Семененко