Справа № 296/12063/23
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 296/12063/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шалота К.В.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

24 вересня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Муніципальної інспекції Житомирської міської ради про визнання протиправними дії та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Муніципальної інспекції Житомирської міської ради, в якому просив:

-скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії РAП № від 30.10.2023 за ч. 1 ст. 122 КУпАП про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване за допомогою технічного засобу щодо позивача; закрити справу про адміністративне правопорушення щодо позивача за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.122 KУпAП;

-стягнути з Муніципальної інспекції на користь позивача компенсацію за витрачений час, транспортні витрати та моральне відшкодування за повторне вчинення незаконної дії стосовно позивача, що змусило його понести моральні, психологічні, матеріальні втрати та невідновлювальні життєві втрати у вигляді потраченого часу на підготовку та присутність у суді у розмірі 6 000 гривень.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19 березня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обгрунтуванні апеляційної скарги апелянтом зокрема зазначено, що дія знаку 3.34 не поширюється на транспортні засоби, які мають відповідний знак (табличку) «Водій з інвалідністю».

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися та уповноважених представників для участі у справі не направили. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

У відповідності до вимог ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що постановою інспектора з паркування сектору контролю за паркуванням Муніципальної інспекції Житомирської міської ради Кирилюка Д.В. серії РАП № від 30.10.2023, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення пункту 3.34 розділу 33 ПДР та застосовано до останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задовлення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами статті 14 Закону України від 30.06.1993р. № 3353 "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

За змістом пкту 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У п.8.1, 8.2 ПДР України закріплено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

За правилами п.3.34 пункту 3 Розділу 3 «Заборонні знаки ПДР України» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Частиною першою ст.122 КУпАП унормовано, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною третьою статі 219 КУпАП врегульовано, що від імені виконавчих комітетів міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою статті 122, цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом міської ради посадові особи виконавчих органів міської ради - інспектори з паркування.

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 02.06.2021 №572 «Про уповноваження інспекторів з паркування муніципальної інспекції Житомирської міської ради розглядати справи про адміністративні правопорушення, накладати адміністративні стягнення» уповноважено спеціалістів першої категорії інспекторів з паркування муніципальної інспекції Житомирської міської ради розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 3 статті 122 (в частині порушень правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту) КУпАП та накладати адміністративні стягнення.

П.1 ст.247 КУпАП встановлено що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Ст.279-1 КУпАП закріплено, що у разі, якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

У вказаній статті міститься визначення, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що у постанові мають міститися: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. У постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, вказуються відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, у разі надання посадовою особою суб`єкта владних повноважень доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого останнім рішення, позивач повинен спростувати ці доводи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 23.10.2023 о 09 год. 42 хв. транспортним засобом AUDI Q5, реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснено зупинку в районі будинку, що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Велика Бердичівська, 45, чим порушено вимоги пункту 3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2021 №1306 в зоні дії знаку 3.34 "Зупинку заборонено".

Факт порушення п.п. 3.34 п.3 розділу 33 Правил дорожнього руху зафіксовано приладом ПАК «Інспектор» ЕМ0, із GPS координатами: 50.25016400, 28.67370220.

Також матеріали справи містять фотознімки із зображенням декількох ракурсів автомобіля з реєстраційним номером НОМЕР_1 із відображенням: дати порушення 23.10.2023; часу фотофіксації 09:42; місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів: вул.Велика Бердичівська, в районі будинку 45; відповідних географічних координат: 50.25016400, 28.67370220.

У Примітці до частини 1 статті 14-2 КУпАП зазначено, що режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.

Отже, колегія суддів вважає, що надані відповідачем фотодокументи, можуть бути належними та допустимими доказами на підтвердження вчинення позивачем адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Окрім того, відповідачем надано до суду першої інстанції копію схеми організації дорожнього руху по вул.Велика Бердичівська з якої вбачається, що на місці стоянки транспортного засобу позивача відсутній облаштований майданчик для паркування.

При цьому, із додаткових фотознімків із замірами відстані від перехрестя вул.В.Бердичівської та вул. І.Франка до розташованого дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» видно, що транспортний засіб Audi Q5 з реєстраційним номером НОМЕР_1 припаркований біля сходів тротуарного майданчику та на вищезазначених фотознімках відсутні дорожні знаки, які б позначали тротуарний майданчик як місце паркування.

Стосовно тверджень позивача про те, що згідно п.14.5.29 ДСТУ правила застосування дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» стосуються лише проїзної частини аби не створювати перешкоду руху ТЗ, а тому даний знак жодним чином не стосується того місця, де стояло зазначене в постанові авто, оскільки від проїзної частини до авто було як мінімум шість метрів і жодної перешкоди для руху інших авто не створено, колегія суддів вказує на наступне.

У ст. 1 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що вулиця - автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів; проїзна частина - частина автомобільної дороги, безпосередньо призначена для руху транспортних засобів; смуга відведення - земельні ділянки, що надаються в установленому порядку для розміщення автомобільної дороги.

В свою чергу, в Правилах дорожнього руху України, а саме у пункті 1.10 закріплено визначення наступних термінів:

-автомобільна дорога, вулиця (дорога) - частина території, зокрема в населеному пункті, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів та обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу;

-край проїзної частини (для нерейкових транспортних засобів) - видима умовна чи позначена дорожньою розміткою лінія на проїзній частині в місці її прилягання до узбіччя, тротуару, газону, розділювальної смуги, смуги для руху трамваїв, велосипедної або пішохідної доріжки;

-проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги;

-тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Отже, проїзна частина, є лише однією із складових елементів дороги загалом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість доводів позивача, що дія знаку 3.34 «Зупинку заборонено» поширюється виключно на проїзну частину вулиці, оскільки дія заборонного знаку поширюється на всю дорогу (той бік дороги, де встановлено знак).

При цьому, як видно із фотознімків, наданих відповідачем, транспортний засіб AUDI Q5, реєстраційний номер НОМЕР_1 розташований у пішоходній зоні, тобто в місці де рух автомобілів заборонений.

Відносно тверджень позивача про те, що інспектор з паркування вказавши адресу вул.В.Бердичівська, 45 навмисне намагався «прив`язати» транспортний засіб НОМЕР_1 до знаку 3.34, то колегія суддів погоджується з доводами відповідача про їх безпідставність, оскільки при фотофіксації обставин порушення вимог ПДР, визначення GPS-координат здійснюється за допомогою програмного забезпечення «Інспектор» автоматично., яке побудоване таким чином, що інспектор з паркування не може здійснювати коригування GPS-координат, а отже не може спотворити докази.

Верховний Суд у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17 зазначив, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Проте, в даному випадку позивачем не надано суду жодного належного доказу на спростування обставин, які викладені в оскаржуваній постанові відповідача, а також доказів відсутності факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем належними та допустими доказами доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Гонтарук В. М.