Справа № 580/7634/24
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/7634/24 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Руденко А.В., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Карпушової О.В,

при секретарі: Литвин С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року відмовлено у відкритті провадження по даній справі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі, зокрема, неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Так, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що, у даному випадку, позивачка обрала спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльність відповідача, вчинену або не вчинену на виконання рішення суду. Проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Отже, спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судових рішень.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невірного розрахунку розміру підвищення грошового забезпечення та суми індексації-різниці ОСОБА_1 в місяці підвищення посадових окладів, березень 2018 року;

- встановити, що розмір підвищення грошового забезпечення ОСОБА_1 , у березні 2018 року, склав 538,23 грн;

- встановити, що розмір індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 , у березні 2018 року, з урахуванням вимог абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, склав 3924,92 грн;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення, за період з 01.03.2018 по 26.06.2020;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , за період з 01.03.2018 по 26.06.2020 в сумі 109 374,44 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року по справі №580/2349/21, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2021 року, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, за період з 01.12.2015 по 26.06.2020.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, із застосуванням січня 2008 року, як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) з урахуванням проведених виплат.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, за період з 01.03.2018 по 26.06.2020, із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням абзаців 4, 6, пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з урахуванням раніше виплачених сум індексації.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в даній справі, представник позивача Дуда Ю.М. зазначила, що на виконання рішенням суду в адміністративній справі № 580/2349/21, в частині зобов`язання виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, із застосуванням січня 2008, 03.05.2022 року Військова частина НОМЕР_1 виплатила позивачці 84 899,88 грн.

01.07.2024 року представник позивача звернулася із запитом до Військова частина НОМЕР_1 щодо виконання рішення суду в іншій його частині, а саме: нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, за період з 01.03.2018 по 26.06.2020, із урахуванням абзаців 4, 6, пункту 5 Порядку №1078.

Листом від 09.07.2024 за вихідним № 36/1874 Військова частина НОМЕР_1 відмовила у перерахунку індексації-різниці ОСОБА_1 , за період з 01.03.2018 по 26.06.2020, із урахуванням абзаців 4, 6, пункту 5 Порядку №1078 (а.с.8).

Підставою відмови відповідач зазначив, що відповідно до методу розрахунку підвищення грошового забезпечення для визначення індексації-різниці, доведеного листом Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 31.05.2024 №220/13/4101, підвищення грошового забезпечення в місяці підвищення (березень 2018 року) посадових окладів склало 6828,34 грн., що перевищило суму індексації, яка склалася в місяці підвищення доходу.

Вважаючи вказану відмову протиправною, та такою, що суперечить правовому висновку Верховного Суду України викладеному у постанові від 29.03.2021 у справі №380/5493/21, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Отже предметом спору у даній справі є бездіяльність Військова частина НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, за період з 01.03.2018 по 26.02.2020, на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 в адміністративній справі № 580/2349/21.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частинами другою та четвертою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а, на підставі аналізу положень Закону № 1404-VIII, дійшла висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.

Згідно з положеннями частин 1-2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вказані норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку, предмет спору складається з:

1) протиправних дій Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у невірному розрахунку розміру підвищення грошового забезпечення та суми індексації-різниці ОСОБА_1 в місяці підвищення посадових окладів (березень 2018 року);

та як наслідок протиправних дій відповідача:

2) невірний, на думку позивача, розмір (складові) визначення суми індексації-різниці, за період з 01.03.2018 по 26.06.2020.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вказані спірні питання не можуть бути покладені в основу нового позову, який ініційовано ОСОБА_1 , а можуть бути підставою для застосування судового контролю, відповідно до правових положень ст.ст.382-383 КАС України, як вірно зазначено судом першої інстанції.

Крім того, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції посилання апелянта, що визначення розміру індексації-різниці ОСОБА_1 , за період з 01.03.2018 по 26.06.2020, не досліджувалося судом апеляційної інстанції, оскільки зазначене питання відноситься до дискреційних повноважень відповідача, як суб`єкта владних повноважень.

Питання по суті позовних вимог індексації-різниці ОСОБА_1 , відповідно до абзаців 4 та 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями, було предметом розгляду у справі № 580/2349/21 і рішення набрало законної сили.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №820/4261/18 та від 09.07.2019 у справі №826/17587/18.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення у справі № 580/2349/21, а тому позивачка, має встановлене процесуальним законом право, в порядку статті 383 КАС України, на звернення із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Питання виплати ОСОБА_1 недоплаченої індексації-різниці грошового забезпечення, за період з 01.03.2018 по 26.02.2020, охоплюється рішенням суду у справі № 580/2349/21 та належить до предмета його виконання, а заявлений у цій справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішення суду в іншій справі, яке набрало законної сили, та у випадку встановлення неналежності його виконання повторно зобов`язати відповідача вчинити тотожні дії.

Отже, у даному випадку, позивачка обрала спосіб захисту шляхом подання нового позову про визнання протиправною бездіяльність відповідача, вчинену або не вчинену на виконання рішення суду, проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадію виконання судового рішення, а тому мають інший порядок вирішення.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження по справі, оскільки спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судових рішень.

У зв`язку із цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань, які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 170, 308, 310, 316, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року про відмову у відкритті провадження - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

О.В. Карпушова

Повний текст виготовлено 23.09.2024 року