Справа № 380/19614/24
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань вжиття заходів забезпечення позову

25 вересня 2024 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

у с т а н о в и в :

19.09.2024 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради « 1116 від 27.08.2024 «Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_1 ».

Разом із позовною заявою 19.09.2024 до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

- зупинити дію Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 27.08.2024 року № 1116 «Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_1 »;

- заборонити Львівській міській раді, Виконавчому комітету Львівської міської ради, Личаківській районній Адміністрації Львівської міської ради, Комунальному підприємству «Адміністративно технічне управління» та будь яким іншим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж нежитлової будівлі літ «Б», загальною площею 16,6 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Ухвалою суду від 20.09.2024 відмовлено у забезпеченні позову.

На адресу суду 23.09.2024 надійшла повторна заява позивач про забезпечення позову, у якій позивач просить:

- зупинити дію Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 27.08.2024 року № 1116 «Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_1 »;

- заборонити Львівській міській раді, Виконавчому комітету Львівської міської ради, Личаківській районній Адміністрації Львівської міської ради, Комунальному підприємству «Адміністративно технічне управління» та будь яким іншим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж нежитлової будівлі літ «Б», загальною площею 16,6 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник зазначає, що рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 27.08.2024 №1116 «Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_1 » є протиправним, оскільки порушує право власності позивача на нерухоме майно. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, унеможливить ефективний захист порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких звернувся до суду, оскільки демонтаж будівлі зумовить її фактичне знищення та відключення від електромережі, а відновлення споруди, буде можливим лише шляхом будівництва двох нових споруд, що зумовить фінансові витрати для позивача на придбання будівельних матеріалів, а також замовлення підрядних робіт, займе тривалий час, таким чином такі обставини вказують на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

Ухвалою суду від 20.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

За правилами ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Згідно з частинами першою-третьою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Суд відзначає, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку з урахуванням конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з частинами першою, другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частинами четвертою-шостою статті 154 КАС України передбачено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти таких висновків.

Під час розгляду заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Одночасно заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням положень статті 150 КАС України.

Отже, під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Щодо посилань позивача на наявність ознак очевидної протиправності оскаржуваного рішення, як на підставу для вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає таке.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Безумовно, рішення чи діяння суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення (діяння) можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які заявник оцінює негативно. Проте відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Сам собою факт прийняття суб`єктом владних повноважень рішень, які стосуються прав та інтересів заявника, та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду.

Суд звертає увагу на те, що фактичні обставини справи, зокрема, встановлення правомірності чи неправомірності (протиправності) оскаржуваного рішення підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.

З огляду на викладене суд не встановив підстав для забезпечення позову з мотивів очевидної протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що призводить до порушення прав, свобод та інтересів заявника.

Щодо посилань позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд зазначає таке.

У постанові від 25 квітня 2023 року у справі № 380/10756/22 Верховний Суд констатував відповідність вжитих заходів забезпечення позову меті застосування такого інституту, спрямованості таких заходів на попередження можливих невідворотних негативних наслідків для прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, за захистом яких він звернувся до суду позовом і відновлення яких, у разі незастосування відповідних заходів, буде неможливим або значно ускладненим, з предметом спору і вимогами, які заявляються позивачем, а також те, що вказані заходи не порушують прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Крім того, колегія суддів у вищевказаній справі звернула увагу на висновки Верховного Суду в подібних правовідносинах, викладені у постанові від 23 січня 2020 року у справі № 1840/2909/18, у якій предмет спору стосувався оскарження рішень органу місцевого самоврядування щодо звільнення земельних ділянок від незаконно встановлених тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, їх знесення. У цій справі Верховний Суд зазначав, що оскільки предметом оскарження у цій справі було рішення відповідача про демонтаж тимчасової споруди, у якій позивач здійснював підприємницьку діяльність, то наявні підстави вважати, що реалізація такого рішення могла істотно ускладнити виконання судового рішення, а тому визнав, що суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано прийняли рішення про забезпечення позову. Крім того, колегія суддів зауважила, що вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті й не свідчить про фактичний дозвіл на розміщення тимчасових споруд без дотримання норм у сфері архітектури та містобудування.

Варто звернути увагу й на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19 жовтня 2021 року у справі № ЗД/380/67/20, у подібних правовідносинах, де предметом спору як і у справі, що розглядається, охоплювалось схоже за змістом рішення органу місцевого самоврядування (також виконавчого комітету Львівської міської ради) про демонтаж тимчасової споруди на території міста Львова.

У зазначеній вище постанові Верховий Суд за обставин і обґрунтувань, подібних до тих, які наявні у справі, що розглядається, проаналізувавши положення процесуального закону з питання застосування інституту забезпечення позову, наголошував на існуванні очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, оскільки дії по демонтажу тимчасової споруди призведуть до значних фінансових витрат позивача. Зазначені обставини суттєво ускладнюють відновлення прав позивача та вказують на загрозу унеможливлення захисту його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

Суд відзначає, що предметом оскарження у цій справі є рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 1116 від 27.08.2024 «Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_1 ».

Відповідно до частини четвертої статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Зі змісту оскаржуваного рішення суд встановив, що позивачу рекомендовано здійснити демонтаж самовільно встановленої тимчасової споруди у добровільному порядку. Термін: протягом 10 календарних днів (пункт 2). У разі нездійснення демонтажу у добровільному порядку визначити уповноваженою особою на виконання демонтажу тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на вул. Медової Печери, 39 комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління» спільно з Личаківською районною адміністрацією (пункт 3). Комунальному підприємству «Адміністративно-технічне управління»: Здійснити демонтаж за участю представника Личаківської районної адміністрації. Термін: до 27.09.2024 (пункт 4).

Враховуючи те, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 1116 прийнято 27.08.2024 і позивач у визначений цим рішенням термін добровільно не здійснив демонтаж тимчасової споруди, у зв`язку із незгодою з рішенням відповідача і оскарження рішення в судовому порядку, то термін демонтажу уповноваженим відповідачем органом спливає 27.09.2024.

Оскільки провадження у цій справі відкрито 20.09.2024, то об`єктивно розгляд справи з прийняттям рішення по суті і набрання судовим рішенням законної сили відбудеться за межами визначених оскаржуваним рішенням відповідача від 27.08.2024 № 1116 термінів та у разі виконання його забезпечення ефективного захисту та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, буде ускладненим або неможливим.

За цих обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача та забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 27.08.2024 № 1116 «Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_1 » до набрання рішенням суду у цій справі законної сили, що є достатнім способом захисту у даній справі та поглинає в собі заборону щодо вчинення дій спрямованих на демонтаж споруди за адресою АДРЕСА_1 .

Тому вимога у даній заяві про заборону Львівській міській раді, Виконавчому комітету Львівської міської ради, Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради, Комунальному підприємству «Адміністративно технічне управління та будь яким іншим уповноваженим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж нежитлової будівлі літ. «Б», загальною площею 16,6 кв. м. за адресою АДРЕСА_2 ) - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, задоволенню не підлягає.

Суд відзначає, що застосований спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету; вжиття вищезазначеного забезпечувального заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища у правовому статусі сторін до розгляду справи по суті заявлених вимог.

п о с т а н о в и в :

Заяву позивача про забезпечення позову задовольнити частково.

Застосувати заходи забезпечення позову у справі №380/19614/24 за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради.

Зупинити дію рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 27.08.2024 № 1116 «Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_1 » до набрання законної сили судовим рішенням у справі №380/19614/24 за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради.

В іншій частині заяви відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Грень Н.М.