Справа № 804/4511/17
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 вересня 2024 року

м. Київ

справа №804/4511/17

адміністративне провадження № К/990/32721/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Білак М. В., Єресько Л. О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі №804/4511/17 за позовом ОСОБА_2 до Військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 , командувача ІНФОРМАЦІЯ_3 генерал-полковника ОСОБА_4 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , тимчасово виконуючого обов`язки командира повітряного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_6 , військової частини НОМЕР_2 про скасування наказу, визнання протиправними дій та зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням ухвали суду першої інстанції від 26 жовтня 2017 року про залишення без розгляду в частині позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 по винесенню наказу № 250 від 15 травня 2017 року, яким внесено зміни до наказу № 239 "Про результати службового розслідування розбіжності облікових даних, які рахуються за військовою частиною по службі ПММ фактичній наявності матеріальних засобів", в частині пункту 9;

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 250 від 15 травня 2017 року, яким внесено зміни до наказу № 239 "Про результати службового розслідування розбіжності облікових даних, які рахуються за військовою частиною по службі ПММ фактичній наявності матеріальних засобів", в частині пункту 9 - продовження терміну усунення начальника служби пального і мастильних матеріалів капітана ОСОБА_2 військової частини НОМЕР_1 до прийняття рішення начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо накладення дисциплінарного стягнення, - передбаченого пунктом "ж" статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - "позбавлення військового звання", як протиправного;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення не виплачене за період з 08 квітня 2017 року по 16 червня 2017 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

22 серпня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на вказані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2024 року визнано неповажними причини пропуску позивачем строку на касаційне оскарження та залишено касаційну скаргу без руху з наданням строку для усунення виявлених недоліків касаційної скарги шляхом до суду: заяви із зазначенням підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями і доказами; та уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань.

На виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху представник позивача надіслав заяву про поновлення строку касаційного оскарження та уточнену касаційну скаргу.

В уточненій касаційній скарзі скаржник вказує підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2017 року у справі №826/16528/15.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Суд звертає увагу заявника на те, що у частині четвертій статті 328 КАС України мова йде лише щодо постанов Верховного Суду, а тому обґрунтування підстави для касаційного оскарження судових рішень ухвалою Вищого адміністративного суду України не передбачено чинним КАС України.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 29 серпня 2024 року про залишення касаційної скарги без руху в частині визначення підстав та обґрунтувань підстав касаційного оскарження судових рішень.

Зазначене свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та неврахування скаржником вичерпних роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судового рішення.

В обгрунтування заяви про поновлення строку касаційного оскарження скаржник зазначає, що ОСОБА_2 не був присутній під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та не отримував копію оскаржуваного рішення.

Вказує, що попередній представник не повідомив позивача про процесуальні строки звернення з касаційною скаргою, а у позивача відсутні грунтовні знання у сфері юриспруденції. Про право на оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій дізнався лише під час надання юридичної консультації. 07 червня 2024 року позич уклав договір з адвокатом про надання правничої допомоги.

Поряд із цим скаржник звертає увагу на те, що позивач є учасником бойових дій та був мобілізований, що підтверджується витягом з наказу Військової частини НОМЕР_3 від 18 березня 2022 року №70.

Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи заяву скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Суд звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Необхідно зазначити, що право у визначених законом випадках на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Питання про поновлення строків на касаційне оскарження Верховний Суд вирішує на підставі наявних в касаційній скарзі матеріалів та доказів.

Колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Тобто обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних учасником справи причин, підтверджених відповідними доказами.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Оцінивши доводи наведені позивачем у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження, Судом встановлено, що обґрунтовуючи поважність підстав пропуску строку на касаційне оскарження, скаржник зазначає причини попуску процесуального строку аналогічні тим, що були наведені ним при поданні касаційної скарги, та які судом було визнано неповажними.

З урахуванням вищевикладеного, Суд не вбачає підстав для визнання, зазначених скаржником у заяві про поновлення строку касаційного оскарження, причин пропуску такого строку поважними.

Суд касаційної інстанції ураховує тривалість пропущеного скаржником строку на оскарження постанови суду апеляційної інстанції та обставини пропуску строку звернення до суду, які залежали виключно від волевиявлення скаржника. Непереборних обставин скаржником не наведено, а Судом не встановлено.

Пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі №804/4511/17.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі №804/4511/17 за позовом ОСОБА_2 до Військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 , командувача ІНФОРМАЦІЯ_3 генерал-полковника ОСОБА_4 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , тимчасово виконуючого обов`язки командира повітряного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_6 , військової частини НОМЕР_2 про скасування наказу, визнання протиправними дій та зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді М. В. Білак

Л. О. Єресько