Справа № 295/14327/24
Суддя: Полонець С. М.
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Іменем України

25.09.2024 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Полонець С.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить зобов`язати відповідача звернутись із клопотанням до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження, суддя зазначає наступне.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю порушено його права, свободи чи інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач станом на 25.05.2024 року відбув 18 років 10 місяців 9 днів та в нього виникла необхідність у зверненні до суду із позовною заявою про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Отже, цей спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки порядок вирішення клопотання засудженого під час та після виконання вироку, визначений КПК України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суддя дійшов висновку про наявні підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, позаяк клопотання засудженого належить розглядати відповідному місцевому загальному суду в порядку, визначеному КПК України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 169, 170, 171, 241, 243, 248, 256, 286, 294 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Роз`яснити позивачеві, що клопотання засудженого з питань, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються відповідним місцевим загальним судом в порядку, визначеному КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів, починаючи з дня її проголошення.

Суддя: С.М. Полонець