Справа № 320/45344/23
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року м. Київ № 320/45344/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні

дії,-

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати протокол/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії від 30.06.2023, яким відповідач здійснив обрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, врахувавши 26 років 10 місяців 15 днів суддівського стажу;

- зобов`язати відповідача призначити (перерахувати) з 09.06.2023 позивачці розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 66% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, врахувавши у формулі обрахунку весь стажу позивачки, який враховується для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: 28 років 4 місяці 5 днів, та виплатити з урахуванням виплачених сум.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка вказує, що відповідачем протиправно не було зараховано до стажу роботи судді стаж роботи її за юридичною спеціальністю, набутий до обрання позивачки суддею, у зв`язку з чим відсотковий розмір суддівської винагороди також підлягає збільшенню.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що позивачці призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 62% від суддівської винагороди, виходячи з наявного у неї спеціального стажу, що дає право на щомісячне грошове утримання суддям 26 рокі 10 місяців 15 днів та загального страхового стажу 38 років 6 місяців 15 днів.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду суду від 19.12.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

12 січня 2024 року до суду надійшли матеріали пенсійної справи позивачки.

16 січня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Інших заяв чи клопотань по суті справи учасниками справи до суду не подано.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та з 09.06.2023 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

З наявного в матеріалах справи розрахунку пенсії від 30.06.2023 10:36 год. вбачається, що загальний страховий стаж позивачки складає 38 років 6 місяців 15 днів, стаж судді 28 років 4 місяці 8 днів. Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці складає 66% суддівської винагороди. До суддівського стажу зараховано періоди роботи позивачки на посаді судді з 02.02.1995 по 27.01.2003, з 28.01.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 16.11.2009, з 17.11.2009 по 14.11.2017, з 15.11.2017 по 30.11.2017, з 01.12.2017 по 08.06.2023.

Водночас, з перерахунку пенсії від 30.06.2023 15:17 год. слідує, що стажу судді складає 26 років 10 місяці 15 днів. Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці складає 62% суддівської винагороди. До суддівського стажу зараховано періоди роботи позивачки на посаді судді з 25.07.1996 по 27.01.2003, з 28.01.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 16.11.2009, з 17.11.2009 по 14.11.2017, з 15.11.2017 по 30.11.2017, з 01.12.2017 по 08.06.2023.

Тобто, після перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці позивачці не було зараховано до суддівського стажу період з 02.02.1995 по 24.07.1996, протягом якого вона служила в органах внутрішніх справ УМВС України в Кіровоградській області.

Вважаючи протиправним незарахування позивачці як судді додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, остання звернулася до суду із цим позовом.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями статті 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються: судоустрій, судочинство, статус суддів.

Судом встановлено, що на час виходу у відставку та призначення позивачці щомісячного довічного грошового утримання був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ (далі по тексту - Закон України № 1402-VІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Закону України № 1402 VІІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

- судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

- члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

- судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Разом з тим, частиною 2 цієї статті прямо передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Станом на дату призначення позивачки на посаду судді чинним був Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі по тексту Закон №2862).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №2862 право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Тобто, до стажу роботи на посаді судді зараховується також стаж роботи за юридичною спеціальністю з моменту набуття вищої юридичної освіти.

Відповідно до диплому серії КК №018002 від 01.02.1995 позивачка закінчила Українську державну юридичну академію та рішенням Державної екзаменаційної комісії від 31.01.1995 їй присвоєно кваліфікацію спеціаліста юриста.

Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 , зокрема з 01.10.1986 по 10.09.1996 служила в УМВС України в Кіровоградській області безперервно. З 25.07.1996 обрана суддею Кіровського районного суду м. Кіровограда. 30.10.1996 прийнята присяга судді.

Враховуючи набуття позивачкою вищої юридичної освіти відповідно до диплому від 01.02.1995 та проходження служби в МВС України з 01.10.1986, суд дійшов висновку, до що стажу роботи судді відповідачем повинен бути зарахований стаж роботи з 02.02.1995 по дату обрання її суддею.

З наявного в матеріалах справи стажу для розрахунку права ОСОБА_1 на щомісячне грошове утримання суддям вбачається, що трудова діяльність судді внаслідок перерахунку обрахована не з 02.02.1995, тобто, враховуючи стаж роботи за юридичною спеціальністю з моменту набуття вищої юридичної освіти, а з 25.07.1995, тобто з дати обрання її суддею Кіровського районного суду м. Кіровограда.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача від 30.06.2023 о 15:17 год. про перерахунок пенсії, яким позивачці здійснено обрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, врахувавши 26 років 10 місяців 15 днів суддівського стажу.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Враховуючи протиправне рішення відповідача, яким позивачці було зменшено стажі судді та, відповідно, відсотковий розмір суддівської винагороді, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату з 09.06.2023 позивачці розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 66% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням стажу судді з 02.02.1995 по 24.07.1996, який враховується для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та виплатити з урахуванням виплачених сум.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду докази на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку задоволення позовних вимог у повному обсязі.

VI. Судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позову та враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 287, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про перерахунок пенсії від 30.06.2023 о 15:17 год., яким ОСОБА_1 здійснено обрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату з 09.06.2023 ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 66% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням стажу судді з 02.02.1995 по 24.07.1996, який враховується для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та виплатити з урахуванням виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Суддя Жук Р.В.