Справа № 348/1750/24
Суддя: Бурдун Т. А.
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1750/24

Провадження № 2-а/348/20/24

25 вересня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Бурдун Т.А.,

за участю: секретаря судового засідання Кікінчук М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2570428 від 09.07.2024 року, представник позивача адвокат Куций Олександр Степанович,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Куций О.С., звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2570428 від 09.07.2024 року, про притягнення його, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

В обгрунтованння позову зазначив, що 09.07.2024 ОСОБА_1 приблизно о 14:10 год. керував транспортним засобом марки Volkswagen LT д.н.з. НОМЕР_1 в м. Надвірна по вул. Шевченка, Надвірнянського району Івано-Франківської області, при наявності в нього посвідчення водія на право керування ТЗ категорії «А1», «А», «В1», і «В». Біля 14 год. його зупинили працівники поліції і попросили документи на право власності на автомобіль та на право керування транспортним засобом. Позивач надав працівникам поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія на його ім`я, на що поліцейська Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області сержант поліції ОСОБА_2 повідомила йому, що він не має права керувати таким транспортним засобом, при водійському посвідченню категорії «В», яке дає право на управління легковим автомобілем або мікроавтобусом загальною масою до 3,5 тонн і максимальною кількістю пасажирів в салоні до 8 осіб. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Volkswagen LT д.н.з. НОМЕР_1 загальна маса становить 5,6 тонн, на яку потрібно категорію «С», «С1».Позивач ОСОБА_1 повідомив працівника поліції що під час військового стану дозволено їздити на таких автомобілях із категорією «В». Однак сержант поліції ОСОБА_2 не звернула уваги на його пояснення і склала постанову серії ЕНА № 2570428 від 09.07.2024 року, якою визнала позивача винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

На підставі викладеного ОСОБА_1 не погоджується із зазначеним рішенням інспектора, тому що не вважає себе винним та просить скасувати вказану постанову та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи.

Представником відповідача через систему «Електронний суд» надіслано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. зазначив, що стягнення застосоване без порушення в межах санкції ч.2 ст. 126 КУпАП, за якою позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності, постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням чинного законодавства.

Позивач ОСОБА_1 та його представник- адвокат Куций О.С. у судове засідання не з?явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки жоден з учасників справи у судове засідання не з`явився.

Суд, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 72-74 КАС України, і на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до наступного висновку.

09.07.2024 поліцейською Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області сержантом поліції Костик О.М винесено постанову серії ЕНА №2570428 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

З постанови вбачається, що 09.07.2024 о 14.10 год. в м. Надвірна по вул. Шевченка, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1а ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП. Даною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн. (а.с.10).

Позивач ОСОБА_1 не погодився з даною постановою та оскаржив її до суду.

Наведене свідчить про наявність публічно-правового спору з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом - у виді накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії (п. 2.1а ПДР України).

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, у тому числі, про адміністративні правопорушення передбачені ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

За правилами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Водночас, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї постанови № 14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 в розумінні ст.251 КУпАП відповідачем не було подано.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває і станом на час розгляду справи.

П. 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 року №184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» встановлено, що у період воєнного стану до керування транспортними засобами категорії C, C1 на території України допускаються особи, які мають посвідчення водія категорії B.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, особу ОСОБА_1 було встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 (а.с.12), згідно якого останній має відкриті категорії - «А1», «А», «В1», і «В» з 29.11.2003 по 08.05.2052. Тобто, на підставі положень вказаної постанови Кабінету Міністрів України, його керування транспортним засобом 09.07.2024 за обставин, викладених в постанові відповідача, є правомірним.

Таким чином, обставини, які викладені в постанові про адміністративне правопорушення, не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, а тому скасовує оскаржувану постанову як неправомірну, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи те, що адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, а позивач як інвалід ІІ групи (а.с.9), відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на користь держави слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору в розмірі 605,60 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Частинами 1, 2 ст. 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява №58442/00) зазначено, що, згідно зі ст. 41 Конвенції, Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач подав такі документи:

- договір № 101 про надання правничої допомоги від 18.07.2024, укладений між адвокатом Куцим О.С. та ОСОБА_1 , в якому сторони погодили, що за надання послуг адвокатом, клієнт оплачує гонорар у розмірі 2000 грн. (а.с. 13);

- актом № 1 здачі-приймання виконаних робіт до вищевказаного договору, у якому визначений опис наданих послуг з їх вартістю (а.с. 15);

- квитанцію про сплату грошових коштів № 038/2024 від 19.07.2024, згідно з якою адвокатом Куцим О.С В. на підставі договору № 101 про надання правничої допомоги від 18.07.2024 прийнято від ОСОБА_1 суму 2000 гривень (а.с. 16).

Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище.

При цьому суд враховує, що представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що заявлені до стягнення витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг та витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, однак доказів неспівмірності представник відповідача суду не надав.

Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши предмет розглядуваного спору, обсяг наданих послуг адвокатом, суд вважає понесені відповідачем витрати реальними та необхідними у зв`язку з наданням правничої допомоги у справі. Суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу у цій справі, та вважає їх розмір розумним та співмірним із рівнем складності юридичної кваліфікації правовідносин у даній справі, а тому відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., які слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на користь позивача.

Керуючись, ст. 7, 9, 121, 251, 280 КУпАП, ст. 72 - 77, 90, 139, 243-244, 246, 268, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2570428 від 09.07.2024 року -задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2570428, винесену 09.07.2024 поліцейською Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області сержант поліції ОСОБА_2 за ч.2 ст.126 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП стосовно ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. А. Сахарова, 15, код ЄДРПОУ - 40108798) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 2000, 00 (дві тисячі) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. А. Сахарова, 15, код ЄДРПОУ - 40108798) на користь держави витрати на оплату судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, місце знаходження: 78018, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. А. Сахарова, 15.

Представник позивача адвокат Куций Олександр Степанович, адреса місця знаходження: 78405, Івано-Франківська область, м. Надвірна, вул. Мазепи, буд. 31А.

Суддя: Т.А.Бурдун