Справа № 260/3849/24
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2024 року м. Ужгород№ 260/3849/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Калинич Я.М.,

при секретарі судового засідання Деяк О.М.,

за участі:

позивач не з`явився,

представник відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління юстиції про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Шаранич Сергій Сергійович в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), у якому просить суд:

1. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роман Владислава Яношевича від 20.06.2023 року ВП №56945133 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 40589,16 грн.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роман Владислава Яношевича від 20.06.2023 року ВП №72083304 про примусове виконання постанови №56945133, виданого 20.06.2023 Відділом ДВС у місті Ужгороді про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 40589,16 грн.

Відповідно до доводів позовної заяви, позивач (боржник у виконавчому провадженні) вважає постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Позивач зазначає, що ще до відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 вчинив всі необхідні дії для виконання рішення суду. Переконаний, що оскільки позивач (божник у виконавчому провадженні) добровільно виконав рішення суду, в той же час, державним виконавцем не здійснювалося жодних примусових дій, то виконавчий збір з ОСОБА_1 стягненню не підлягає.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року заяву представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду було задоволено; визнано поважними, вказані представником позивача підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду та поновлено пропущений строк звернення із цим позовом; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Також було зобов`язано Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління юстиції надати суду, належним чином засвідчені копії:

- матеріалів виконавчого провадження №56945133, що стосуються предмету позову у даній справі та докази направлення сторонам виконавчого провадження постанов, винесених у такому;

- матеріалів виконавчого провадження №72083304, що стосуються предмету позову у даній справі та докази направлення сторонам виконавчого провадження постанов, винесених у такому.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 24.06.2024 року, а також копію адміністративного позову в електронному вигляді було надіслано відповідачу на офіційну адресу електронної пошти, та доставлено в електронний кабінет 25.06.2024 року відповідно, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач відзив на позов у строк встановлений судом (п`яти днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі) не подав.

Ухвалою суду від 11 липня 2024 року було витребувано від Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління юстиції, належним чином засвідчені копії:

- матеріалів виконавчого провадження №56945133, що стосуються предмету позову у даній справі та докази направлення сторонам виконавчого провадження постанов, винесених у такому;

- матеріалів виконавчого провадження №72083304, що стосуються предмету позову у даній справі та докази направлення сторонам виконавчого провадження постанов, винесених у такому.

Матеріали виконавчих проваджень надійшли до суду 16 липня 2024 року.

Ухвалою від 22 липня 2023 року позов залишено без руху після відкриття.

Ухвалою суду від 31 липня 2024 року продовжено судовий розгляд справи.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року суд перейшов із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи №260/3849/24 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

05 серпня 2024 року до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі. У таких відповідач зазначає, що 08.08.2018 року державним виконавцем, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№26945133 та у відповідності до вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» надіслано супровідним листом сторонам виконавчого провадження, за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Пунктом третім постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору (у редакції від 17.06.2018 року Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, що діяла на дату відкриття виконавчого провадження). Відповідач звертає увагу суду на помилковість твердження позивача, стосовно одночасного винесення державним виконавцем з постановою про відкриття виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору, адже вказана норма зазначена у ч.4. ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» почала діяти у редакції Закону №1404-VIII від 28.08.2018 року. Станом на 08.08.2018 року(дату відкриття виконавчого провадження) у редакції від 17.06.2018 року Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII даний обов`язок державного виконавця був відсутній. Просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роман Владислава Яношевича від 20.06.2023 року ВП №56945133 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 40589,16 грн. та визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роман Владислава Яношевича від 20.06.2023 року ВП №72083304 про примусове виконання постанови №56945133, виданої 20.06.2023 року Відділом ДВС у місті Ужгороді про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 40589,16 грн. в повному обсязі.

24 вересня 2024 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення у справі. Представник позивача зазначає, що виконавче провадження №56945133 було закінчене 20.06.2023 року на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду. При цьому фактичним підтвердженням виконання судового рішення є заява від Стягувача - АТ КБ «ПриватБанк», якою останній повідомляє Виконавцю, що станом на 17.03.2023 року боржником ОСОБА_1 виконано вимоги по вищевказаному виконавчому документу. Разом з тим, даною заявою, стягувач просив закінчити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого документу за №308/2150/17 на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 15.01.2020 у справі №750/4975/17, в якій оцінюючи обставини фактичного виконання рішення до відкриття виконавчого провадження, колегія суддів дійшла висновку, що у разі виконання рішення суду добровільно, боржник не повинен нести тягар додаткових витрат, таких наприклад, як виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, тощо. Отже, оскільки державний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII у зв`язку із виконанням рішення суду, що у сукупності з положенням ч.9 ст.27 цього ж Закону №1404-VIII виключає можливість стягнення з боржника виконавчого збору, тому підстави для стягнення виконавчого збору з позивача були відсутні. З огляду на вищевказане, представник позивача переконаний, що оскільки виконавче провадження №56945133 було закінчене 20.06.2023 року на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним добровільним та самостійним виконанням в повному обсязі рішення суду, відтак підстав відкривати виконавче провадження №72083304 від 20.06.2023 року з примусово виконання постанови №56945133 від 20.06.2023 року не було. Отже такі оскаржувані постанови вважає незаконними та такими, що підлягають скасуванню у зв`язку з тим, що державний виконавець не здійснював жодних примусових дій.

В судове засідання представник позивача не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить та задовольнити.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення такого.

Відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Ужгородський міськрайонний суд 25 вересня 2017 року прийняв заочне рішення у справі №308/2150/17 за цивільним позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На виконання рішення у справі №308/2150/17 Ужгородський міськрайонний суд 13.12.2017 року видав виконавчий лист, відповідно до якого боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 413809,94 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 6207,15 грн.

Головний державний виконавець Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, на підставі заяви стягувача від 01.08.2018 року про примусове виконання цього виконавчого листа, прийняв постанову ВП №56945133 про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2018 року, в якій вказано про стягнення з боржника виконавчого збору.

06.09.2018 року головний державний виконавець прийняв постанову ВП №56945133 про арешт майна боржника.

25.09.2018 року головним державним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №56945133.

24.10.2018 року головний державний виконавець прийняв постанову ВП №56945133 про арешт коштів боржника.

18.06.2020 року головним державним виконавцем було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №56945133.

Відповідно до розпорядження №56945133 від 17.06.2020 року вбачається, що 11.06.2020 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №308/2150/17, виданого 13.12.2017 року, надійшли грошові кошти у сумі 14425,60 грн.

20.06.2023 року головний державний виконавець на підставі п.9 частини першої ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», прийняв постанову ВП №56945133 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

20.06.2023 року головний державний виконавець виніс постанову ВП №56945133 про стягнення виконавчого збору, відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» постановив стягнути з боржника ( ОСОБА_1 ) виконавчий збір в розмірі 40589,16 грн.

Постанова про стягнення виконавчого збору від 20.06.2023 року виділена в окреме провадження.

Постановою головного державного виконавця від 20.06.2023 року ВП №72083304 відкрито виконавче провадження з виконання постанови №56945133 виданої 20.06.2023 року про стягнення виконавчого збору у сумі 40589,16 грн.

Позивач, вважаючи постанови головного державного виконавця протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами:

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону (пункт 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VІІІ).

Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VІІІ, в редакції Закону №2275-VІІІ від 17.06.2018, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VІІІ, в редакції Закону №2491-VІІІ від 10.11.2018, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частини друга, третя статті 27 Закону №1404-VІІІ).

Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII внесено зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ, зокрема частину четверту цієї статті викласти в новій редакції, визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Підстави, за яких виконавчий збір не стягується наведені в частині п`ятій статті 27 Закону №1404-VІІІ.

Згідно з частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Стаття 40 Закону №1404-VІІІ визначає наслідки закінчення виконавчого провадження. Так, згідно з частиною третьою цієї статті у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

При вирішенні спору та оцінці аргументів сторін суд керується такими міркуваннями:

На примусове виконання рішення суду у справі №308/2150/17, Ужгородський міськрайонний суд 13.12.2017 року видав виконавчий лист №308/2150/17, відповідно до якого боржником є ОСОБА_1 .О., а стягувачем Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 413809,94 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 6207,15 грн. Державний виконавець на підстави заяви стягувача 01.08.2018 року відкрив виконавче провадження ВП №56945133, в якій вказано про стягнення з боржника виконавчого збору. 06.09.2018 року головний державний виконавець прийняв постанову ВП №56945133 про арешт майна боржника. 25.09.2018 року головним державним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №56945133. 24.10.2018 року головний державний виконавець прийняв постанову ВП №56945133 про арешт коштів боржника. 18.06.2020 року головним державним виконавцем було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №56945133. Відповідно до розпорядження №56945133 від 17.06.2020 року вбачається, що 11.06.2020 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №308/2150/17, виданого 13.12.2017 року, надійшли грошові кошти у сумі 14425,60 грн. Рішення суду фактично виконане 17.03.2023 року, після чого державний виконавець оформив постанову про стягнення виконавчого збору окремим документом, закінчив виконавче провадження ВП №56945133 та виділив постанову про стягнення виконавчого провадження в окреме провадження.

Закон України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 02.06.2016 №1404-VIII) істотно змінив підходи до правового регулювання різних етапів виконавчого провадження. Так, Закон більше не пов`язує питання періоду нарахування та суму виконавчого збору з питанням фактичного виконання виконавчого документа зусиллями державного виконавця, як це передбачала попередня редакція цього Закону. Більше того, на виконання чинних положень Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний зазначити про нарахування виконавчого збору вже на стадії відкриття виконавчого провадження, - тобто у постанові про відкриття виконавчого провадження. Отже, виконавчий збір став своєрідною платою за відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа та нерозривно пов`язаний з моментом відкриття виконавчого провадження.

На час винесення оскаржуваної позивачем постанови про стягнення виконавчого збору правове регулювання примусового виконання рішення змінилось.

Так, з 05 жовтня 2016 року, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (Закон №1404-VIII).

Відповідно до п.7 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно із п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

На підставі матеріалів справи судом встановлено, та не заперечувалось учасниками справи у заявах по суті, що 17.03.2023 року ОСОБА_1 виконано рішення згідно із виконавчим документом №750/4975/17 у виконавчому провадженні №56945133.

У зв`язку з цим, головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №56945133 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII (процитованої судом вище) у зв`язку з тим, що встановлено повне фактичне виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Стаття 27 Закону №1404-VІІІ (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) передбачає, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За правилом ч.9 ст.27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Доводи позивача зводяться до того, що ще до відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 добровільно виконав рішення суду (погашено заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 420017,09 грн.). Поряд з тим, суд встановив, що станом на дату відкриття виконавчого провадження (08.08.2018) ОСОБА_1 не виконав рішення суду. Фактично (повністю) це рішення суду виконане 17.03.2023 року.

Оскільки рішення суду у справі №308/2150/17 фактично виконане ОСОБА_1 О. 17.03.2023 року, тобто більше ніж через чотири роки після відкриття виконавчого провадження, суд не встановив підстав для скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 20.06.2023 року.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В силу частини 3 ст.40 Закону №1404-VІІІ у разі, зокрема, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів №1403-VIII і №1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Положення частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу 4 пункту 8 розділу III Інструкції.

Зважаючи на положення Закону №1404-VІІІ та Інструкції №512/5 (чинні на момент винесення оскаржуваного рішення) та встановлені судовим розглядом обставини, слід прийти до висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору ВП №72083304 від 20.06.2020 року винесена державним виконавцем не пізніше наступного дня з дня винесення постанови ВП №56945133 про закінчення виконавчого провадження, та не підпадає під виключення, передбачене частиною 9 статті 27 Закону №1404-VІІІ, відповідно винесена в строк та в порядку, визначений Законом.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що норма ч.4 ст.27 Закону №1404-VІІІ, яка процитована ним у поданому позові для обґрунтування того, що постанова про стягнення виконавчого збору повинна була бути винесена разом з постановою про відкриття виконавчого провадження - була викладена в новій редакції і набрала чинність 28.08.2018р., тобто вже після прийняття оскаржуваної постанови.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до ч.5 ст.13 Закону №1404-VІІІ порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Підсумовуючи викладене, оцінивши встановлені обставини та проаналізувавши положення законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, суд доходить висновку, що відповідач діяв на підставі Закону №1404-VІІІ та в межах своїх повноважень, тому вимоги позивача про скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП №56945133 та про відкриття виконавчого провадження ВП №72083304 від 20.06.2023 року є безпідставними, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених вище обставин, проаналізувавши вищенаведені положення чинного законодавства, враховуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що доводи і аргументи позивача щодо протиправності оскаржуваних постанов не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, натомість відповідачем доведено правомірність стягнення з позивача виконавчого збору.

Відтак, суд вважає, що в задоволенні позов необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення позовних вимог, відповідно до вимог статей 132, 139 КАС України, суд не вирішує питання про стягнення на користь позивача понесених судових витрат (судового збору).

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 287, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління юстиції про визнання протиправними та скасування рішень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич