Справа № 726/1496/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 726/1496/24

Головуючий у 1-й інстанції: Проскурняк І.Г.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

23 вересня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 02 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА №2177430 від 18.05.2024 року,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2024 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (відповідача) про скасування постанови серії ЕНА №2177430 від 18.05.2024.

Садгірський районний суд м.Чернівці рішенням від 02.07.2024 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення підтверджується дослідженим в суді відеозаписом.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що під час стоянки автомобіля, позивач не був учасником дорожнього руху, оскільки вчинив вимушену зупинку через появу перешкоди для руху, яка виразилася у різкому погіршенні стану здоров`я дитини - раптова рвота, судоми. При цьому, поліцейський ОСОБА_2 не встановив анкетні дані дитини, не перевірив її вік, не виміряв у встановленому порядку зріст дитини, що підтверджується відеофіксацією. Між тим навіть, якби така дитина перевозилась на передньому сидінні автомобіля, то зріст дитини є 1 метр та 54 см.

Також, при розгляді даного правопорушення відповідачем грубо порушено вимоги ст. 268, 283 КУпАП, зокрема, не надано можливість реалізувати право на захист, та внесені неправильні анкетні дані щодо місця проживачння позивача.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.10 ст. 121 КУпАП, що підтверджується постановою серії ЕНА №2177430 від 18.05.2024 року (а.с.5).

Відповідно до статті 14 Закону України Про дорожній рух (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюється ПДР.

Згідно п.21.11.б ПДР України забороняється перевозити дітей, дітей, зріст яких менше 150 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда, крім:

транспортних засобів, що здійснюють регулярні, регулярні спеціальні та нерегулярні пасажирські автобусні перевезення, за умови дотримання встановлених цими Правилами обмежень швидкості руху;

спеціалізованих санітарних автомобілів бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, оперативних транспортних засобів Міноборони, МВС, Національної поліції, ДСНС, Держприкордонслужби, Служби безпеки, Управління державної охорони під час виконання ними невідкладного службового завдання;

Відповідно до п.10 ст. 121 КпАП України, порушення правил перевезення дітей тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями статті 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Положеннями статті 283 КУпАП закріплено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Суд першої інстанції на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 10 статті 121 КУпАП посилається та відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

Однак, судом першої інстанції не перевірені доводи позивача про те, що він не був активним учасником дорожнього руху, оскільки вчинив вимушену зупинку автомобіля через погіршення стану здоров`я дитини (раптова рвота, судоми). Вже під час зупинки дитину пересадили на переднє сидіння автомобіля з заднього сидіння. Працівники поліції його автомобіль не зупиняли, а під`їхали вже до припаркованого транспортного засобу. Крім того позивач звертає увагу, що працівниками поліції не встановлювалися анкетні дані дитини, не перевірявся її вік та не мірявся зріст. Позивач наголошує, що зріст дитини складає 1м 54 см., тому враховуючи всі зазначені обставини ним правила дорожнього руху порушені не були.

Матеріалами вказаної судом першої інстанції відеофіксації не зафіксовано обставин з приводу перевезення дитини транспортним засобом під керуванням позивача без використання спеціальних засобів та ременів безпеки. Перебування малолітньої дитини поза межами спеціальних засобів, пристебнутих ременями безпеки під час зупинки та стоянки транспортного засобу не є порушенням пункту 21.11 «б» ПДР.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

В контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17, від 17.07.2019 по справі № 295/3099/17 та від 13.02.2020 року по справі № 524/9716/16-а, від 05.03.2020 по справі №607/7987/17.

Разом з тим, відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не долучено будь-яких доказів того, що зріст дитини є меншим ніж 150 см.

При цьому, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки діям відповідача щодо факту встановлення зросту дитини. Згідно позиції суду будь-яка особа, що має зріст в межах 150 см може бути малолітньою.

Крім того, наявний в матеріалах справи відеодоказ, наданий відповідачем, не відтворює факт перевезення малолітньої дитини на передньому сидінні автомобіля під час руху автомобіля, а лише фіксує сам процес складення матеріалів про адміністративне правопорушення щодо позивача, що не може бути беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачене частиною 10 статті 121 КУпАП.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 10 статті 121 КУпАП, у зв`язку з чим оскаржувана постанова серії ЕНА №2177430 від 18.05.2024, підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 02 липня 2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову серії ЕНА №2177430 від 18.05.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.10 ст. 121 КУпАП, скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.