Справа № 380/7060/24
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 рокусправа № 380/7060/24
місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 про відмову у задоволенні прохання про звільнення з військової служби за сімейними обставинами ОСОБА_1 , 06.07.1977 на підставі п.п. "г" п.3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оформлене листом № 2086 від 07.03.2024;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти відповідне рішення у формі наказу про звільнення ОСОБА_1 , 06.07.1977 з військової служби на підставі п.п."г" п.3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до протоколу № 129 Пустомитівської центральної ЛКК, ОСОБА_2 (батько позивача) потребує постійного стороннього догляду. У зв`язку із зазначеним, позивач вважає, що у нього є необхідність здійснення догляду за ним. Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 06.03.2024, в якому просив звільнити його з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення догляду за своїм батьком. До вказаного рапорту, позивач, серед іншого, додав копію протоколу № 129 Пустомитівської центральної ЛКК та висновку ЛКК № 17 від 04.03.2024. 07.03.2024 військова частина НОМЕР_1 за результатами розгляду рапорту надала позивачу відповідь, оформлену листом від № 2086, з якої вбачається, те що необхідність здійснення постійного стороннього догляду повинна підтверджуватися висновком МСЕК, а не висновком ЛКК.

26.08.2024 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому у задоволенні позову просить відмовити повністю. Відзив обгрунтований тим, що необхідність постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 , повинно підтверджуватись відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії. Позивач до рапорту не долучив висновок медико-соціальної експертної комісії, який би підтверджував необхідність здійснення постійного догляду за його матір`ю, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби. Відповідач зазначає, що нормативно-правові приписи Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" та постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 1317 не суперечать Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", а лише деталізують його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин у контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова. Закон України "Про військовий обов`язок та військову службу" встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів і перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. Зі свого боку приписи Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" та постанови Кабінету Міністрів України розмежовують повноваження таких органів залежно від суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів підтверджувати ідентичні обставини.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 08.04.2024 суддя залишив позовну заяву без руху для усунення недоліків.

Ухвалою від 17.04.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серія 12 ААГ №626078 від 14.12.23, батьку позивача ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності.

Згідно з висновком № 17 від 04.03.2024 про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги на непрофесійній основі, ОСОБА_2 потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Відповідно до протоколу № 129 Пустомитівської центральної ЛКК ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Відтак позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 06.03.2024, в якому просив звільнити його з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення догляду за своїм батьком, ОСОБА_2 .

До вказаного рапорту, позивач, серед іншого, додав копію протоколу № 129 Пустомитівської центральної ЛКК та висновку ЛКК № 17 від 04.03.2024.

07.03.2024 військова частина НОМЕР_1 за результатами розгляду рапорту надала відповідь-відмову, оформлену листом від № 2086, з якої вбачається, що необхідність здійснення постійного стороннього догляду повинна підтверджуватися висновком МСЕК, а не висновком ЛКК.

Вважаючи рішення Військової частини НОМЕР_1 про відмову у задоволенні прохання про звільнення з військової служби за сімейними обставинами ОСОБА_1 , оформлене листом № 2086 від 07.03.2024 протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд керувався такими мотивами.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Частинами першою, другою, четвертою-шостою статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Суд встановив, що позивач подав відповідачу рапорт, у якому просив звільнити його з військової служби на підставі абзацу 3 пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Водночас підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

За змістом підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин) контракт під час проведення мобілізації та дії воєнного стану припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відносини щодо проходження в Україні військової служби регулюються Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення).

Відповідно до частини другої пункту 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за батьком, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена висновком ЛКК від 04.03.2024 №17 (висновок: потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи), протоколом № 129 Пустомитівської центральної ЛКК (висновок: потребує постійного стороннього догляду).

Суд встановив, що 07.03.2024 позивач подав до відповідача рапорт від 06.03.2024 та долучив до нього висновок ЛКК від 04.03.2024 №17 та протокол № 129 Пустомитівської центральної ЛКК.

Відповідач за результатами розгляду рапорту від 06.03.2024 надав позивачу відповідь, оформлену листом № 2086 від 07.03.2024, у якому вказав, що необхідність здійснення постійного стороннього догляду повинна підтверджуватися висновком МСЕК, а не висновком ЛКК.

Щодо зазначених тверджень відповідача суд зазначає, що визначення терміну "медичний висновок" міститься в Наказі Міністерства охорони здоров`я України № 2136 від 18.09.2020 "Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я", де він вживається у значенні електронного документа, що формується на підставі медичних записів (без відмітки про відміну запису) в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України "Про затвердження Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими" від 05.10.2020 № 705, медичний висновок визначено як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько- експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У Постанові Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві" від 17.04.2019 № 337 визначено, що медичний висновок це висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Таким чином, медичний висновок - це документ, який містить об`єктивні дані про стан здоров`я особи та пов`язаних з таким станом здоров`я обставин.

Закон України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005 № 2961- ІV визначає, що Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України.

З метою виконання статті 5 Закону України "Про психіатричну допомогу", пункту 7 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 серпня 2000 року № 1192, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667 затверджено форму висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкцію про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (далі - Інструкція № 667).

Відповідно до пункту 1 Інструкції № 667 висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.

Згідно з пунктами 4-6 Інструкції № 667 підставою для надання висновку ЛКК закладу охорони здоров`я щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І групи внаслідок психічного розладу є встановлення медико-соціальною експертною комісією І групи інвалідності внаслідок психічного розладу. Обмеження життєдіяльності повинні бути зумовлені психічним розладом.

Підставою для надання висновку ЛКК закладу охорони здоров`я щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу є постійна (упродовж не менше місяця) наявність в особи з інвалідністю одного з перелічених видів обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування здатність до самообслуговування за допомогою інших осіб та нездатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до самостійного пересування здатність до самостійного пересування за допомогою інших осіб та нездатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до орієнтації здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування здатність до спілкування за допомогою інших осіб та нездатність до спілкування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності контролювати свою поведінку здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою інших осіб. Обмеження життєдіяльності повинні бути зумовлені психічним розладом. Особам з інвалідністю I групи висновок ЛКК видається на строк встановлення їм інвалідності. Особам з інвалідністю II групи висновок ЛКК видається строком не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 6 місяців, а у разі якщо за особою з інвалідністю II групи догляд здійснюється непрацюючим пенсіонером (особою з інвалідністю), висновок ЛКК видається строком не менше ніж на 12 місяців.

Таким чином, висновки щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою видаються МСЕК відносно осіб з І групою інвалідності, а ЛКК відносно осіб з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, а також стосовно дітей (осіб до 18 років) з інвалідністю.

Суд враховує, що станом на момент виникнення спірних правовідносин, норми статті 26 Закону №2232 містили виключений перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця з служби. Згідно з пункту 2 розділу II Прикінцеві положення Закону 2169-ІХ зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом одного місяця з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Станом на час розгляду справи, Кабінет Міністрів України не виконав свого обов`язку щодо приведення положень Постанови КМУ №413 від 12.06.2013 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу" у відповідність з новою редакцією статті 26 Закону №2232. Норми статті 26 Закону №2232 та Перелік поважних причин, затверджених Постановою 413 суперечать одна одній, а тому оскільки закони мають вищу юридичну сили, перед постановами Уряду, суд, керуючись принципом визначеним частиною третьою статті 7 КАС України, застосовує норми Закону.

Суд також звертає увагу на те, що норма абзацу 3 підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232 (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин) не передбачає умови щодо відсутності інших осіб, які можуть здійснювати відповідний догляд.

Суд наголошує на тому, що зміни до статті 26 Закону № 2232-ХІІ набули чинності 18.05.2024, у той час як позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби 06.03.2024., що сторонами не заперечується.

Отже, суд при розгляді справи не враховує приписи Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-IX, який вступив в силу 18.05.2024, оскільки вказані норми не поширювалася на момент виникнення спірних правовідносин.

Поряд із цим, суд зазначає, що відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З огляду на вказані обставини, суд вважає, що наданих позивачем до рапорту від 06.03.2024 документів достатньо для висновку про необхідність здійснення постійного догляду за батьком з інвалідністю II групи.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що відповідач мав достатньо підстав для звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком з інвалідністю II групи, а тому відповідач протиправно відмовив позивачу у його звільненні з військової служби на підставі абзацу 3 підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232.

У зв`язку з цим, суд з метою ефективного захисту порушеного права позивача зобов`язує Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 3 підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

V. Судові витрати

Судові витрати між сторонами не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 , яким відмовлено у звільненні з військової служби ОСОБА_1 на підставі абзацу 3 підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII, оформлене листом № 2086 від 07.03.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я на підставі абзацу 3 підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович