Справа № 420/18325/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А. розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду у якому просить суд визнати бездіяльність Київської районної адміністрації Одеської міської ради (далі відповідач), що виражено в не попередженні власників квартир АДРЕСА_1 про незаконне будівництво (реконструкцію) сходових міжповерхових сходових клітин (між 1 та 2, 2 та 3, 3 та 4, 4 та 5) поверхами протиправною; зобов`язати відповідача здійснити знесення самочинно збудованих (реконструйованих) об`єктів самочинного будівництва; зобов`язання відповідача здійснити приведення самочинно реконструйованих (побудованих) об`єктів за адресою АДРЕСА_2 , поверхи 1,2,3,4 підсобних приміщень на відповідних сходових клітинах у первинний вид; зобов`язання відповідача ініціювати питання щодо перевірки стану Пожежної безпеки на сходових клітинах на поверхах під`їзду №2, буд. АДРЕСА_3 , мотивуючи це тим, що вона проживає в багатоквартирному будинку та звернулась до відповідача з заявою про вчинення дій відносно самочинного будівництва та приведення у первинний стан об`єктів самочинного будівництва (реконструкції). Відповідач надав письмову відповідь з якої вбачається його протиправна бездіяльність.

Ухвалою суду від 15.07.2024 року відкрито позовне провадження та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши зміст заяв по суті справи, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 30.04.2024 року звернулась до голови Київської райадмінстрації ОМР з письмовою заявою у якій вказувала на наявність забудови камор на сходових клітинах під`їзду №2 будинку АДРЕСА_3 яке порушує санітарні умови та проти речіть умовам пожежної безпеки. Просила забезпечити комісійне обстеження та реагування з приводу порушень норм будівництва з боку відповідних служб зокрема пожежної інспекції та інших (а.с.3).

На вказану заяву відповідачем 27.05.2024 року надана відповідь вих..№ П-12/7 у якій зазначено, що посадовими особами Київської районної адміністрації при перевірці фактів викладених у зверненні інформація щодо облаштування підсобного приміщення підтвердилась. Та в зв`язу із введенням воєнного стану орган місцевого самоврядування має забезпечувати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи й повноваження необхідні для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави, тому наразі всі ресурси направлені на забезпечення функціонування першочергових питань життедіяльності району та сприяння ЗСУ. А також у зв`язку з обмеженим фінансуванням-питання зазначене у звернені буде розглянуто після оголошення завершення воєнного стану та бюджетних призначень на даний вид робіт (а.с.4,5).

З вказаною відповіддю позивач не погодилась та звернулась з позовом до суду.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції виконавчих органів місцевого самоврядування віднесені повноваження, зокрема, із здійснення державного контролю за дотриманням законодавства, зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому середовищу.

Відповідно до "Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради"(далі Положення), затвердженого рішенням Одеської міської ради від № І328-VІІ від 07.12.2016 р.,(із змінами) відповідач є виконавчим органом Одеської міської ради та створюється нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Київського району м. Одеси згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до п.2.4 Положення відповідач у сфері житлово-комунального господарства рай адміністрація наділений власними повноваженнями щодо

- вжиття заходи щодо усунення фізичними та юридичними особами порушень правил санітарного утримання місць загального користування, сходових кліток, ліфтів, під`їздів, прибудинкових територій;

- вживає заходи щодо недопущення самочинного будівництва, псування жилих будинків та об`єктів благоустрою;

Згідно з п.п. 2.8., 2.13 зазначеного Положення, до повноважень відповідача належить здійснення заходів щодо отримання інформації про замовника (власника) об`єкта будівництва, наявність передбачених чинним законодавством дозвільних документів щодо виконання підготовчих та (або) будівельних робіт за відповідним об`єктом будівництва, здійснення заходів щодо виявлення на території району фактів самовільного будівництва або реконструкції та вирішує питання щодо знесення самочинно побудованих об`єктів або приведення самочинно реконструйованих об`єктів у первинний стан; виступає замовником на проведення робіт з демонтажу об`єктів самочинного будівництва, приведення території до первинного стану та її благоустрою, у разі невиконання відповідного розпорядження голови райадміністрації;

здійснення контролю за недопущенням самовільного будівництва в Київському районі та звернення до суду з відповідними позовами, складає протоколи про адміністративні правопорушення з питань, які віднесені законодавством до її компетенції; розглядає справи про адміністративні правопорушення, віднесені законом до їх відання; утворює адміністративну комісію та спрямовує її діяльність.

.Згідно зі статтею 1 Закону України "Про звернення громадян"(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 5 цього Закону, звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Статтею 7 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Між тим, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їхніх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Статтею 20 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їхні керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину внаслідок ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також, на прохання громадянина, не пізніш, як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

Та як судом встановлено відповідач вчинив дії з перевірки фактів зазначених у зверненні позивача та які знайшли своє підтвердження під час перевірки, проте необгрунтовано не вчинив жодної дії з наданих йому повноважень за наслідками отриманої інформації від посадової особи відповідача.

Суд вважає, що посилання відповідача на введення воєнного стану жодним чином не впливає на виконання ним вищевказаних повноважень, та відповідач не надав жодного доказу того, що заходи які має вчинити відповідач до правопорушника/ів потребують додаткового фінансування, та що його не вистачає за наявним фінансуванням, так само не надано суду доказів того, що відповідач вжив заходи для застосування адміністративного впливу до правопорушника/ів шляхом накладення штрафу за ст.150 КУПАП чи звернення до суду з вимогою до правопорушника щодо приведення приміщення у попередній стан, або інші.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Рисовськин проти України» (№ 29979/04) суд визнав порушеннями пункту 1 статті б Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного урядування».

Принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або недотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

При вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Суд зазначає, що дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі № 200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі № 818/600/17, від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18.

З урахуванням наведеного, вимога позивача про зобов`язання відповідача 1)здійснити знесення самочинно збудованих (реконструйованих) об`єктів самочинного будівництва; 2)зобов`язання відповідача здійснити приведення самочинно реконструйованих (побудованих) об`єктів за адресою вул. Ільфа та Петрова, буд. 10 «б» 2 під`їзд, поверхи 1,2,3,4 підсобних приміщень на відповідних сходових клітинах у первинний вид; є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

При цьому суд звертає увагу на те, що фактично вищевказані вимоги 1) та 2) не є такими що повинні застосовуватися одночасно або послідовно одна за одною, так як належний результат може бути вже досягнутий відповідачем в разі застосування одного з двох варіантів поновлення порушених прав впливу.

Щодо вимог визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не попередженні власників квартир АДРЕСА_1 про незаконне будівництво (реконструкцію) сходових міжповерхових сходових клітин (між 1 та 2, 2 та 3, 3 та 4, 4 та 5) поверхами та ін, то суд враховує наступне.

Відповідно до ст.24КУПАП одним з видів адміністративного стягнення який може застосовуватися до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення (правопорушника) є попередження.

Згідно ст. 150 КУПАП порушення правил користування жилими приміщеннями, санітарного утримання місць загального користування, сходових кліток, ліфтів, під`їздів, придомових територій, порушення правил експлуатації жилих будинків, жилих приміщень та інженерного обладнання, безгосподарне їх утримання, а також самовільне переобладнання та перепланування жилих будинків і жилих приміщень, використання їх не за призначенням, псування жилих будинків, жилих приміщень, їх обладнання та об`єктів благоустрою -

тягнуть за собою попередження або накладення штрафу на громадян від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином за вчинення порушення встановленого ст.150 КУПАП може бути застосовано як попередження, так й штраф на розсуд органу, що розглядає справу.

Водночас виходячи з дискреційних повноважень відповідача він вільний у виборі заходів впливу до правопорушника для отримання результату який не обмежується попередженням, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача ініціювати питання щодо перевірки стану Пожежної безпеки на сходових клітинах на поверхах під`їзду №2, буд. АДРЕСА_3 , то суд враховує наступне.

Як вбачається з заяви позивача від 30.04.2024 року вона вказувала, що забудова комор на сходових клітинах протирічить умовам пожежної безпеки та просила забезпечити комісійне обстеження з боку відповідних служб зокрема пожежної інспекції (МЧС).

Відповідач не надав доказів того, що під час перевірки заяви позивач від 30.04.2024 року був присутній представник органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки.

Водночас відповідно до ст.223 КУПАП орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані із самовільним випалюванням рослинності або її залишків, порушенням встановлених законодавством вимог пожежної та техногенної безпеки, невиконанням приписів, розпоряджень та постанов посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки (статті 77, 77-1, 120, 175, 175-2, 188-8).

Згідно ст.175 КУПАП порушення встановлених законодавством вимог пожежної та техногенної безпеки, а також використання протипожежної, аварійно-рятувальної або іншої спеціальної техніки або засобів протипожежного захисту не за призначенням - тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб та фізичних осіб-підприємців - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вказаних норм КУПАП вбачається, що до компетенції органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки відноситься застосування заходів адміністративного впливу по ст.175 КУПАП, а не відповідача, тому в разі якщо відповідач не має повноважень на вирішення питань вказаних у зверненні він повинен був на виконання ст.7 Закону України «Про звернення громадян» в термін не більше п`яти днів переслати заяву в цій частині за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Та виходячи з того, що частина питань за вирішенням яких звернулась позивач до відповідача відносилась до компетенції відповідача, то він не мав підстав відправляти заяву позивача до органів виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки, а відправлення копії звернення до іншого органу законом не передбачено, та у такому випадку відповідач повинен був роз`яснити до кого позивач повинен з цього питання подавати заяву, проте це не предметом спору.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд враховує, що у відповідача відсутні будь які повноваження на створення комісій по зверненню позивача за участю посадових осіб органів МЧС, та ініціювання питання щодо перевірки стану Пожежної безпеки будинків у Положенні теж не передбачено, а тому в цій частині позову вимоги також не підлягають задоволенню.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2021 у справі № 480/4737/19 та від 08.02.2022 у справі № 160/6762/21 дійшов висновку, згідно якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

В постанові від 22.09.2022 у справі № 380/12913/21 Верховний Суд сформулював визначення ефективного правосуддя та зазначив, що комплексний аналіз приписів КАС України дає суду підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном ефективне правосуддя, що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд встановив протиправну бездіяльність з боку відповідача щодо не вжиття заходів реагування на виявлене ним порушення під час перевірки звернення позивача, а тому для повного та ефективного захисту права позивача вважає необхідним поновити його порушене право шляхом зобов`язання відповідача вжити всіх необхідних заходів для усунення порушення встановленого під час проведення перевірки заяви позивач від 30.04.2024року.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Беручи до уваги вищезазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для частикового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється через не понесення їх позивачем.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Київської районної адміністрації Одеської міської ради щодо невжиття заходів реагування на порушення встановлені під час перевірки заяви ОСОБА_1 від 30.04.2024 року;

Зобов`язати Київську районну адміністрацію Одеської міської ради вжити необхідних заходів для усунення порушень встановлених під час проведення перевірки заяви ОСОБА_1 від 30.04.2024року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст..ст.293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач : ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: Київська районна адміністрація Одеської міської ради (65114, м.Одеса, вул.Корольова, буд. 9)

Суддя Іванов Е.А.