Справа № 320/43010/23
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Карпушової О.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області (далі - відповідач, ГУНПУ в Київській області), у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції і Київській області від 28.06.2023 № 241 про застосування дисциплінарного стягнення до майора поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора сектору кадрового забезпечення Обухівського районного управління поліції, у вигляді звільнення з служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції Київській області від 29.06.2023 № 142 о/с в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора сектору кадрового забезпечення Обухівського районного управління поліції, зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України;

- поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора сектору кадрового забезпечення Обухівського районного управління поліції 30.06.2023;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.06.2023 по день фактичного поновлення на службі в Національній поліції України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі ч.4 ст.123 КАС України.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що відлік строку звернення до суду на оскарження наказу від 29.06.2023 № 142 о/с розпочинає свій перебіг з 03.07.2023 (чотири календарних дні з дня його відправлення поштовим зв`язком 29.06.2023) та становить 15 днів. Позов подано до суду 21.11.2023.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду.

Апелянт вказує, що до 08.11.2023 року позивачку не було ознайомлено із оскаржуваним наказом № 241 від 28.06.2023 року. Вказує, що позивачка 28.06.2023 року перебувала у м. Києві у ГУНП в Київській області, проте її не було ознайомлено із оскаржуваним наказом ГУНП в Київській області № 241, який містить вказівку про необхідність ознайомлення із ним позивачку під особистий підпис. У матеріалах справи підтверджень про ознайомлення позивачки під особистий підпис із оскаржуваним наказом від 28.06.2023 року відсутні. Тому вважає, що судом І інстанції не було досліджено та не надано оцінки доводам позивачки, що відповідач мав можливість та обов`язок, але не ознайомив позивачку із оскаржуваним наказом ще 28.06.2023 року, коли позивачка у той день була особисто та безпосередньо у ГУНП у Київській області.

Зазначає, що єдиним доказом ознайомлення Позивачки із наказом № 241 є наданий відповідачем акт про відмову від ознайомлення із наказом від 28.06.2023 року № 241, що не є належним, допустимим та достовірним доказом. Жодного іншого документу чи доказу, у тому числі про направлення наказу від 28.06.2023 року на адресу позивачки чи ознайомлення із ним під розпис, відповідач не надає.

Крім того, зауважує, що відповідач звільнив позивачку у період тимчасової непрацездатності - з 29.06.2023 року по 07.07.2023 року позивач перебувала на лікарняному, інформація яка є відкритою для роботодавця на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України. Позивачка при наданні пояснень 28.06.2023 року у дисциплінарному провадженні, що стало підставою для складення оскаржуваного наказу ГУНП в Київській області № 241, вказала про своє на той час місце проживання та реєстрації - АДРЕСА_1 . Окрім того, за твердженням апелянта, відкритий 29.06.2023 року лікарняний підтверджує перебування ОСОБА_1 у Комунальному некомерційному підприємстві Обухівської міської ради «Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», що знаходиться за адресою: 08704, Київська обл., м. Обухів, вул. Каштанова, буд. 52. Тому апелянту незрозуміло та невідомо до кого виїжджали, та кого не змогли ознайомити 29.06.2023 року із наказом від 28.06.2023 року у с. Перше Травня. Тобто до 28.06.2023 року і у подальшому позивачка знаходилася за іншою адресою, ніж та, куди згідно акту про відмову від 29.06.2023 року за доводами відповідача, останній виїжджав.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він наполягає на законності ухвали суду першої інстанції та просить залишити її без змін.

24.09.2024 року позивачем через канцелярію суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з захворюванням її малолітньої дитини.

Також, клопотання про відкладення розгляду справи подано представником позивача, в якому він посилається на непереборні сімейні обставини, що пов`язані із призовом на військову службу хворого родича.

Колегією суддів, заслухавши думку представника відповідача, відмовлено у задоволенні цих клопотань, оскільки неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Суд апеляційної інстанції не визнавав обов`язковою участь у судовому засіданні сторін. Окрім того, до клопотань не додано доказів на підтвердження вказаних в них обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 28.06.2023 № 241 старшого інспектора сектору кадрового забезпечення Обухівського РУП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за порушення службової дисципліни.

29.06.2023 начальником сектору кадрового забезпечення Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_2 у присутності старшого інспектора сектору кадрового забезпечення Обухівського РУП Литвинової Д., інспектора сектору інформаційної підтримки відділу поліції № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області Мєгєльбєй О., складено акт про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 28.06.2023 № 241.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 29.06.2023 № 142 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

29.06.2023, начальником сектору кадрового забезпечення ОСОБА_2 , на номер ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) на мессенджер WhatsApp було направлено відскановану копію наказу від 29.06.2023 № 142 о/с про звільнення її зі служби в поліції, що вбачається із наданих копії скріншотів із датою відправки - 29.06.2023, розгорнутий файл та інформація про номер на який було відправлено смс).

Згідно листа начальника Обухівського РУП від 29.06.2023 № 9019, ОСОБА_1 направлено копію Наказу від 29.06.2023 № 142 о/с для ознайомлення та повідомлено, що звернутися за трудовою книжкою позивач може до сектору кадрового забезпечення Обухівського РУП ГУНП в Київській області. Поштовий чек від 29.06.2023 №19.

Отримавши 13.09.2023 рапорт начальника Обухівського РУП ГУНП в Київській області із проханням внести зміни до наказу від 29.06.2023 № 142 о/с, оскільки ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 29.06.2023 по 07.07.2023, але про знаходження на лікарняному керівництво Обухівського РУП не повідомляла. Датою звільнення вважати 08.07.2023, наказом ГУНП в Київській області від 06.10.2023 №217 о/с змінено дату звільнення ОСОБА_1 на 08.07.2023.

З метою ознайомлення з наказом від 06.10.2023 № 217 о/с, 06.10.2023 відповідачем було відвідано місце проживання ОСОБА_1 , але остання відчиняти двері та ознайомлюватись з наказом відмовилась. Як стверджує відповідач, в голос було зачитано зміст наказу про звільнення з 08.07.2023, та повідомлено, що копія наказу буде залишена на вхідних дверях її будинку, про що буде складено відповідний акт. Відео фіксація знищена по строкам зберігання, до справи надано Акт від 06.10.2023.

Судом встановлено наявність кримінального провадження за № 0000398 від 19.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 357, ч.1 ст. 362 КК України, складено обвинувальний акт від 27.07.2023. Ухвалою Обухівського районного суду від 11.07.2023 справа №372/3660/23 провадження 1-кп-323/23 призначено судове засідання на 17.08.2023 о 14:00 год.

10 липня 2023 року ухвалою слідчого судді Печерського районним судом міста Києва у справі № 757/28762/23-к була постановлена ухвала і застосування відносно підозрюваної ОСОБА_1 , запобіжний захід у в особистого зобов`язання строком на два місяці, тобто до 06.09.2023 включно, та відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на підозрювану обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або мі роботи;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзд кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;

утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим ОСОБА_3 .

Докази відсторонення від виконання службових обов`язків (посади) у справі відсутні, проти чого не заперечує представник позивача та сам позивач. Відповідно відсутні докази та обставини вилучення у позивача службового посвідчення, спеціального нагрудного знаку, табельної вогнепальної зброї та спеціальних засобів.

Так, відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Визначення законодавцем строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Відповідно, частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлено статтею 123 КАС України, згідно з частинами першою-третьою якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

За частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно із частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас за частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - «Дисциплінарний статут») передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

У випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут.

При цьому, при наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для цієї справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.

У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною, що узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 29 січня 2019 року у справі №807/257/14.

Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (п. 69 рішення у справі "Ніколова проти Болгарії" № 7888/03 тощо).

У свою чергу, під темпоральними (часовими) колізіями слід розуміти такі колізії, що виникають внаслідок видання в різний час з того ж самого питання принаймні двох норм права.

Правила конкуренції, крім вищезазначеного, можуть випливати з часової послідовності прийняття норм. За загальним правилом, нова норма припиняє дію старої норми, якщо вони суперечать одна одній (lex posterior derogat legi priori). У співвідношенні між звичайними законами, які суперечать один одному, "молодша норма" припиняє суперечливу до неї "старшу": цей підхід виходить з того, що існуюче право при виданні нової норми може бути змінене без особливих проблем.

Тобто, судом першої інстанції вірно встановлено, що у контексті цього судового спору застосуванню підлягає Дисциплінарний статут Національної поліції України, що затверджений Законом України і яким передбачені порядок та строки оскарження дисциплінарного стягнення.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14 вересня 2023 року по справі №520/12477/22 та від 9 листопада 2023 року у справі №520/12478/22.

Згідно із статтею 13 Дисциплінарного статуту НП України до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Законодавцем внесено зміни до Дисциплінарного статуту Національної поліції України в період дії воєнного стану, зокрема, абзацом 1 частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту НП України визначено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Тобто цим пунктом охоплено такі види дисциплінарних стягнень, як зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну службову відповідність.

Абзацом 2 частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що у разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади, та пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби мають бути реалізовані шляхом видання наказу по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення, як це передбачено частиною третьою статті 22 Дисциплінарного статуту НП України.

Відповідно, Дисциплінарний статут, який є застосовним до спірних правовідносин, пов`язує відлік строку звернення до суду задля оскарження наказу про своє звільнення не із днем отримання примірника такого наказу, а із днем ознайомлення із ним, що узгоджується із висновками Верховного Суду викладені у постанові від 25.04.2024 у справі №520/11247/22.

Позивач просить скасувати наказ №241 від 28.06.2023, яким застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади та наказ від 29.06.2023 № 142 о/с про звільнення.

За статтею 17 Дисциплінарного статуту НП України відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) є тимчасовим заходом на час проведення службового розслідування та може бути застосовано до поліцейського у разі, якщо обставини виявленого дисциплінарного проступку унеможливлюють виконання посадових (функціональних) обов`язків ним або іншим поліцейським, а також якщо виконання поліцейським посадових (функціональних) обов`язків перешкоджає встановленню обставин виявленого дисциплінарного проступку.

Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) оформляється письмовим наказом керівника, до повноважень якого належить призначення на посаду та звільнення з посади поліцейського, та не може перевищувати строку, передбаченого для проведення службового розслідування або зазначеного в рішенні суду.

Поліцейський має право ознайомитися та отримати копію наказу про відсторонення його від виконання службових обов`язків (посади).

Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) без видання письмового наказу керівника допускається у разі появи на роботі у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та відмови поліцейського від проходження в установленому порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або на вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) у разі вчинення ним корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, здійснюється відповідно до Закону України "Про запобігання корупції".

Поліцейський, якому повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання службових обов`язків (посади) в порядку, визначеному законом.

На період відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) у поліцейського вилучається службове посвідчення, спеціальний нагрудний знак, табельна вогнепальна зброя та спеціальні засоби.

Під час відсторонення від виконання службових обов`язків (посади) поліцейський зобов`язаний перебувати на робочому місці, визначеному керівником, до повноважень якого належить призначення на посаду та звільнення з посади поліцейського, та сприяти проведенню службового розслідування.

Згідно із частинами першою, другою статті 30 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Поліцейський вважається таким, що ознайомлений із наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.

Доведення до поліцейського, який відсутній на службі без поважних причин, наказу про виконання застосованого до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади або звільнення зі служби в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею (частина 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

У разі встановлення поважних причин відсутності поліцейського до наказу по особовому складу, яким виконується застосоване до нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції, вносяться зміни щодо дати його виконання.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала на службі в Національній поліції з 07.11.2015 на посаді в Національній поліції в Київській області в відділі поліції №2 Обухівського районного управління поліції на посаді майора з 01.02.2021, їй було відомо про призначене службове розслідування щодо неї в червні 2023 року, предмет порушення та надавались нею пояснення.

28.06.2023 дата винесення першого спірного наказу № 241 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції, був робочим днем, відповідно позивач перебувала на службі, згідно наданого до справи Акту від 29.06.2023, складеного уповноваженою особою ОСОБА_1 відмовилась від ознайомлення із вказаним наказом, та до даної справи позивача та/або її представник не надали суду інших доказів на підтвердження обставин поважності не ознайомлення її з наказом №241.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що позивачу відомо про те, що на реалізацію попереднього наказу № 241 від 28.06.2023 виноситься відповідний наказ, в даному випадку, було винесено наказ від 29.06.2023 № 142 о/с.

За твердженнями позивача вона перебувала на лікарняному з 29.06.2023 по 07.07.2023, однак доказів своєчасного та належного повідомлення відповідача про перебування на лікарняному позивач та/або її представник до суду не надали. Те, що роботодавець у визначений законодавством строк та спосіб отримує повідомлення про перебування робітника на лікарняному не звільняє особи робітника від обов`язку повідомити своєчасно роботодавця про перебування на лікарняному.

Колегія суддів враховує те, що відповідачу не було відомо про перебування ОСОБА_1 на лікарняному, як наслідок відповідачем було винесено наказ ГУНП в Київській області від 06.10.2023 №217 о/с яким змінено дату звільнення ОСОБА_1 на 08.07.2023, з яким також не вдалось ознайомити позивача про що складено Акт від 06.10.2023.

Відповідно, відповідачем було використано спосіб надіслання спірного наказу від 29.06.2023 № 142 о/с засобами поштового зв`язку Укрпошта.

Крім того, колегія суддів враховує скріншот щодо надіслання спірного наказу про звільнення позивачу на її мобільний телефон, повідомлення про звільнення та необхідності отримання трудової, на що не було здійснено реагування позивача, але наступне повідомлення щодо подання декларації за 2021 та 2022 роки позивач в свою чергу відповідь надіслала.

Як зазначалось вище частинами першою, другою статті 30 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відлік строку звернення до суду на оскарження наказу від 29.06.2023 № 142 о/с розпочинає свій перебіг з 03.07.2023 (чотири календарних дні з дня його відправлення поштовим зв`язком 29.06.2023) та становить 15 днів. Однак, позовну заяву подано до суду лише 21.11.2023.

Доводи позивача щодо місця проживання, суд першої інстанції обґрунтовано вважає спростованими, оскільки адреса АДРЕСА_2 є адресою, яка відома відповідачу за особовими даними та вказана адреса зазначена позивачем у позовній заяві та заявах поясненнях щодо поновлення строків звернення, інших документах, які наявні в матеріалах справи.

Крім того, відповідач вказує, що підтвердженням того, що ОСОБА_1 мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , є рапорт начальника СКЗ Обухівського РУП ГУНП в Київській області Р. Янковської від 15.06.2023 про те, 15.06.2023, на виконання вказівки керівництва Обухівського РУП (після надзвичайної пригоди за участю одного з працівників поліції), було здійснено відвідування місць проживання особового складу поліції, в тому числі і ОСОБА_1 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_2 та до рапорту додано фото кімнати ОСОБА_1 під час проведення відвідування за вказаною адресою (рапорт від 15.06.2023 та фото наявні в матеріалах справи).

Доводи щодо нез`явлення на роботу у зв`язку із тим, що позивач гадала що відсторонена від роботи (посади), тому була відсутня на роботі після лікарняного, колегія суддів також вважає як необґрунтовані, оскільки, як вірно вказано судом першої інстанції, наявність ухвали суду про її відсторонення від виконання службових обов`язків (посади) не є підставою для нез`явлення на робоче місце.

Отже, позивачка не надала жодних переконливих доказів наявності незалежних від її волі обставин, які унеможливили вчасне подання позовної заяви до суду щодо оскарження свого звільнення з посади.

З наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 24 вересня 2024 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев