Справа № 380/3849/24
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 рокусправа №380/3849/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції України, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 13 084,57 грн;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 13 084,57 грн, з проведенням індексації, тобто врахуванням індексу інфляції за відповідний період.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що проходив службу в Західному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України до 21.11.2022. Після звільнення зі служби звернувся до відповідача із запитом, в якому, зокрема, просив надати інформацію щодо суми невиплаченої йому грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування за період служби з 10.08.2018 по 21.11.2022. У відповідь на вказаний запит відповідач повідомив, що виплата компенсації за належні до видачі предмети буде здійснена після отримання необхідних коштів від Міністерства юстиції України. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне.

Ухвалою судді від 10.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали подати відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України.

Ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі від 10.04.2024 доставлена відповідачу в його електронний кабінет 12.04.2024, що підтверджується відповідною довідкою.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, заяви про продовження процесуального строку для подання відзиву не подав.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач проходив службу у Західному міжрегіональному управлінні з питань виконання покарань Міністерства юстиції України.

Згідно з наказом від 11.11.2022 №в/ос-ЗМУМЮ/173 звільнено майора внутрішньої служби ОСОБА_1 21.11.2022 зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України.

У відповідь на запит позивача, відповідач листом від 04.07.2023 №5к/вих../7.1/4470 від 04.07.2023 повідомив наступне:

«Виплата компенсації за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з органів ДКВС України здійснюється з 2013 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 №578 «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби» (надалі Постанова №578).

Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (надала ЗМУ МЮ) складено довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за період служби з 10.08.2018 по 21.11.2022, сума до сплати в якій становить 13 084,57 грн.

Відповідно до п. 22 Постанови №578 грошова компенсація за неотримані предмети форменого одягу виплачується за умови наявності кошів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.

Враховуючи наведене, Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань направлено потребу у фінансуванні до Міністерства юстиції України для погашення наявної нарахованої і не виплаченої грошової компенсації за належне до отримання речове майно осіб, звільнених з органів ДКВС України.

Також повідомляємо, що після отримання необхідних коштів ЗМУ МЮ виплата грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна буде здійснена без зволікань».

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 13 084,57 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі Закон №2713-IV)

Особи рядового і начальницького складу та працівники кримінально-виконавчої служби, а також члени їхніх сімей знаходяться під захистом держави, їх безпека, честь і гідність охороняються законом (частина четверта статті 21 Закону №2713-IV).

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону №2713-IV, умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Частиною п`ятою статті 23 Закону №2713-IV передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби» від 14.08.2013 №578, затверджений Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (далі Порядок №578), який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Пунктом 2 Порядку №578 визначено, що речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.

Пунктом 3 Порядку №578 визначено, що речове майно за цільовим призначенням є речовим майном поточного забезпечення, а за використанням поділяється на майно особистого користування та інвентарне майно.

Пунктом 23 Порядку №578 визначено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви.

Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» відповідно до їх закупівельної вартості.

За приписами пункту 27 Порядку №578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначається пропорційно часу, що минув з моменту виникнення права на отримання речового майна, до дати звільнення із служби (не враховуючи місяць звільнення).

Відповідно до пункту 60 Порядку №578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, підприємства для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

З аналізу вищенаведених норм встановлено, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

З матеріалів справи встановлено, що після звільнення зі служби в Західному міжрегіональному управлінні з питань виконання покарань Міністерства юстиції України, у відповідь на запит позивача, відповідач повідомив, що Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (надала ЗМУ МЮ) складено довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за період служби з 10.08.2018 по 21.11.2022, сума до сплати в якій становить 13 084,57 грн. Відповідно до п. 22 Постанови №578 грошова компенсація за неотримані предмети форменого одягу виплачується за умови наявності кошів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Враховуючи наведене, Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань направлено потребу у фінансуван6нні до Міністерства юстиції України для погашення наявної нарахованої і не виплаченої грошової компенсації за належне до отримання речове майно осіб, звільнених з органів ДКВС України.

Відтак, з наведеного висновується, що відповідач не заперечує права позивача на отримання відповідної грошової компенсації. Втім причиною невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речова майно фактично слугувала відсутність фінансування.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відсутність фінансового забезпечення не є обставиною, яка звільняла б відповідача від виконання обов`язку щодо виплати позивачеві компенсації за неотримане речове майно. У цьому контексті слід звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини щодо того, що державні органи не вправі посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань і виправдання своєї бездіяльності (до прикладу, рішення Кечко проти України, Сук проти України).

Отже, декларуючи певні правила проведення розрахунку при звільненні, держава також зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007).

У рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим, держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Відтак, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 13 084,57 грн.

Зважаючи на наведене, належить зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 13 084,57 грн.

Щодо вимог в частині виплати компенсації з проведенням індексації, тобто врахуванням індексу інфляції за відповідний період, то суд зазначає, що компенсація розраховується із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна (п. 27 Порядку №578).

Крім цього, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ (далі Закон України №1282).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України №1282, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Тобто, грошова компенсація замість речового майна не належить до визначеного вказаним законом об`єкта індексації.

Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до правил ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містив вимогу немайнового характеру, яка хоча і частково, але підлягає задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 13 084,57 грн.

Зобов`язати Західне міжрегіональне управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 13 084 (тринадцять тисяч вісімдесят чотири) гривні 57 копійок.

У задоволення решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України (79005, м. Львів, вул. Архипенка, 1; ).

СуддяСидор Наталія Теодозіївна