Справа № 160/13360/24
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, щодо невиплати усього належного грошового забезпечення разом з усіма видами надбавок, премій, додаткових винагород ОСОБА_1 за час перебування на лікуванні в період з 01.09.2023 року по 15.03.2024 року у зв`язку з отриманням важкого поранення внаслідок Захисту Батьківщини; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних сил України виплатити грошове забезпечення разом з усіма видами надбавок, премій, додаткових винагород ОСОБА_1 за час перебування на лікуванні в період з 01.09.2023 року по 15.03.2024 року у зв`язку з отриманням важкого поранення внаслідок Захисту Батьківщини; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних сил України здійснювати виплату грошового забезпечення разом з усіма видами надбавок, премій, додаткових винагород ОСОБА_1 до закінчення лікування у зв`язку з отриманням важкого поранення внаслідок Захисту Батьківщини.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . 15.04.2023 року під час бойового завдання отримав поранення та по теперішній час знаходиться на безперервному лікуванні. Позивач зазначає що за період перебування на лікуванні, а саме з 01.09.2023 року по 15.03.2024 року йому не нараховувалась додаткова винагорода в порядку Постанови №168 від 28.02.2022 року та належне грошове забезпечення. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду.
Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
19.07.2024 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій підтримано позицію викладену у позовній заяві.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказом командира військової частині НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.04.2023 року №227 зарахований до списків особового складу військової частини на посаду солдата резерву 2 запасної роти.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2023 № 616 (по стройовій частині), солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_1 вибув у відпустку за станом здоров`я на 30 діб, з 16 серпня 2023 року по 14 вересня 2023 року.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2023 № 697 (по стройовій частині), солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_1 прибув та приступив до виконання службових обов`язків після відпустки за станом здоров`я, з 11 вересня 2023 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2023 № 700 (по стройовій частині), солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 вважати таким, що вибув з пункту постійної дислокації на лікування до КНП «Київська міська клінічна лікарня №3» м. Київ.
3 12.09.2023 року по 21.09.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Київська міська клінічна лікарня №3», що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №2312816 від 21.09.2023 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2023 № 730 (по стройовій частині), солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків з лікування з КНП «Київська міська клінічна лікарня №3» м. Київ, з 22 вересня 2023 року.
Відповідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №2312816 позивач перебував на стаціонарному лікування з 12.09.2023 року по 21.09.2023 року та 21.09.2023 року був оглянутий ВЛК якою зроблено висновок, що позивач відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.10.2023 року № 823, солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків, з відпустки за станом здоров`я, з 23 жовтня 2023 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2023 № 826 (по стройовій частині), солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 вважати таким, що вибув з пункту постійної дислокації на лікування, 24 жовтня 2023 року.
Відповідно витягу з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1802 від 06.05.2024 року, поранення, яке отримав солдат ОСОБА_1 , відноситься до тяжкого ступеню та поранення, яке отримав позивач, пов`язане із захистом Батьківщини.
Згідно копії довідки військової частини НОМЕР_2 від 15.05.2024 року позивач знаходиться на стаціонарному лікуванні у відділенні гнійної хірургії військової частини НОМЕР_2 з 23.10.2023 року по теперішній час. Потребує подальшого стаціонарного лікування.
Відповідно до виписки по картковому рахунку, ОСОБА_1 отримав заробітну плату та додаткову винагороду в наступному розмірі: в вересні 2023 року 21 333,11 грн., у жовтні 2023 року 21 333,11 грн., у листопаді 2023 року 21 333,11 грн., у грудні 2023 року 42 666,22 грн., у січні 2024 року - 652,56 грн.; у лютому 2024 року 652,52 грн., у березні 2024 року - 119 833,11 грн.; у квітні 2024 року - 104 454,97 грн.
Вважаючи що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати в належному розмірі грошового забезпечення та додаткової винагороди, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Таким чином, аналіз наведених норм законодавства України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100000,00 грн є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.
Водночас суд зазначає, що така додаткова винагорода, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, підлягає виплаті за наявності певних умов, а саме: 1) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини; 2) факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Також, аналогічна норма передбачена і в наказі Міністерства оброни України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260) відповідно до пункту 10 Розділу XXXIV у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які:
загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер);
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення), - за час перебування в полоні (заручниках) та до дня звільнення включно або за час перебування в інтернуванні та до дня повернення до України або за час безвісної відсутності;
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Водночас, суд наголошує, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
В даному випадку, позивач не погоджується з бездіяльністю відповідача щодо не нарахування належного грошового забезпечення та додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні з 01.09.2023 року по 15.03.2024 року.
Щодо періоду перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після поранення, суд зазначає наступне.
Після отриманого поранення позивач знаходився на стаціонарному лікуванні, зокрема у КНП «Київська міська клінічна лікарня №3» з 12.09.2023 року по 21.09.2023 року та у відпустці для лікування тривалістю 30 діб.
Також, з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2023 № 826 (по стройовій частині) вбачається, що солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_1 вважається таким, що вибув з пункту постійної дислокації на лікування, 24 жовтня 2023 року.
Крім того, довідкою військової частини НОМЕР_2 від 15.05.2024 року підтверджується, що позивач знаходиться на стаціонарному лікуванні у відділенні гнійної хірургії військової частини НОМЕР_2 з 23.10.2023 року.
Відповідно з витягу з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1802 від 06.05.2024 року вбачається, що за ступенем тяжкості, травма позивача визначена як «тяжкого ступеню» та поранення, яке отримав позивач, пов`язане із захистом Батьківщини.
Отже, в документально підтверджені періоди перебування позивача на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після поранення в період з 01.09.2023 року по 15.03.2024 року, він набув права на отримання додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн. розмірі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Однак позивач стверджує, що відповідачем додаткова винагорода не виплачувалась взагалі.
Відповідач, у відзиві на позовну заяву не заперечує право позивача на отримання додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та зазначає, що грошове забезпечення та додаткова винагорода в невиплаченій її частині була сплачена військовою частиною НОМЕР_1 позивачу, за періоди недоплати з вересня 2023 року, відповідно вимог діючого законодавства, зокрема в травні 2024 року було сплачено 518124,31 грн., а в червні 2024 року 119833,11 грн.
Також згідно картки особового рахунку військовослужбовця № НОМЕР_4 /ФЕС військової частини НОМЕР_1 за 01/2024-12/2024 позивачу за період з січня 2024 року по березень 2024 року зазначено наступні нарахування грошового забезпечення: січень 2024 року нараховано 662,50 грн.; лютий 2024 року нараховано 662,50 грн.; березень 2024 року 21 657,98 грн., додаткова винагорода (винагорода до рівня 100 тисяч іншим) 100 000,00 грн.
Крім того, згідно розрахункового листка військової частини НОМЕР_1 з позначенням «Довготривале лікування» за 05/2024 позивачу сплачено грошове забезпечення, а саме: за вересень 2023 року додаткову винагороду у розмірі 33 333,33 грн.; за жовтень 2023 року додаткову винагороду у розмірі 29 032,26 грн.; за листопад 2023 року додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн.; за грудень 2023 року грошове забезпечення у розмірі 20 995,48 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн.; за січень 2024 року грошове забезпечення у розмірі 20 995,48 грн. та додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн.
З наведеними відповідачем розрахунками грошового забезпечення та додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн. розмірі суд погоджується, оскільки вони здійснені враховуючи розмір грошового забезпечення та додаткової винагороди 100 000 грн. пропорційно кількості днів перебування позивача на стаціонарному лікуванні.
З досліджених доказів, а саме карток особового рахунку військовослужбовця № НОМЕР_3 /ФЕС військової частини НОМЕР_1 за 01/2023-12/2023, за 01/2024-12/2024 та банківської виписки, вбачається, що нарахування та виплата грошового забезпечення відповідачем здійснюється за попередній місяць в наступному місяці, зокрема: в січні 2024 року нараховано грошове забезпечення за попередній місяць грудень 2023 року, в лютому 2024 року нараховано грошове забезпечення за попередній місяць січень 2024 року, в березні 2024 року нараховано грошове забезпечення та додаткова винагорода за попередній місяць лютий 2024 року, в квітні 2024 року нараховано грошове забезпечення та додаткова винагорода за попередній місяць березень 2024 року, в травні 2024 року нараховано грошове забезпечення та додаткова винагорода за вересень грудень 2023 року та січень 2024 року.
При чому виплата грошового забезпечення та виплата додаткової винагороди здійснюється окремими сумами за вирахуванням військового збору.
Аналізуючи зазначені докази, суд встановив, що грошове забезпечення за лютий 2024 року нараховане у розмірі 21 567,98 грн., а виплачене 15.03.2024 року у розмірі 21 333,11 грн., а розмір нарахованої додаткової винагороди за лютий 2024 року, нарахований у березні 2024 року становить 100 000,00 грн. та виплачений 20.03.2024 року у розмірі 98 500,00 грн.
Грошове забезпечення за березень 2024 року нараховане у розмірі 18 944,62 грн., а виплачене 15.04.2024 року у розмірі 18 664,65 грн., розмір нарахованої додаткової винагороди за березень 2024 року, нарахований у квітні 2024 року становить 87 096,77 грн. та виплачений 19.04.2024 року у розмірі 85 790,32 грн.
Розмір нарахованого грошового забезпечення за вересень грудень 2023 року та січень 2024 року нарахований у розмірі по 21 657,98 грн. та виплачений у розмірі 21 333,11 грн. за вересень 2023 року 16.10.2023 року, за жовтень 2023 року 16.11.2023 року, за листопад 2023 року 15.12.2023 року, за грудень 2023 року 18.01.2024 року у розмірі 652,56 грн., за січень 2024 року 14.02.2024 року у розмірі 652,56 грн.
Доплата грошового забезпечення за грудень 2023 року та січень 2024 року здійснена 31.05.2024 року у розмірі по 20 680,55 грн. (нараховано 20 995,48 грн.) за кожен місяць, що підтверджується розрахунковим листом 05/24 та входить до загальної виплаченої суми 398 291,20 грн.
Така доплата у розмірі 20 680,55 грн., разом з нараховано та виплаченою сумою за грудень 2023 року та січень 2024 року у розмірі 652,56 грн., становить 21 333,11 грн.
Додаткова винагорода за листопад 2023 року січень 2024 року нарахована позивачеві у розмірі по 100 000 грн. за кожен місяць та виплачена 31.05.2024 року у розмірі 295 500 грн. що підтверджується розрахунковим листом 05/24 та входить до загальної виплаченої суми 398 291,20 грн.
Додаткова винагорода за вересень 2023 року нарахована у розмірі 33 333,33 грн. за 10 днів перебування на лікуванні, та за жовтень 2023 року у розмірі 29 032,26 грн. за 9 днів перебування на лікуванні, та виплачена 31.05.2024 року у загальному розмірі 61 430,10 грн. що підтверджується розрахунковим листом 05/24 та входить до загальної виплаченої суми 398 291,20 грн.
Тобто, за спірні періоди з 01.09.2023 року по 15.03.2024 року позивачу здійснено виплату в повному обсязі грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди у розмірі збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, виходячи з щомісячного грошового забезпечення у розмірі 21 657,98 грн. (до виплати 21 333,11 грн.) та додаткової грошової винагороди у розмірі збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у розмірі 100 000 грн.
Тому підстави для задоволення позовних вимог щодо оскарження бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, з 01.09.2023 року по 15.03.2024 року відсутні.
При цьому, судом встановлено, що відповідачем при нарахуванні додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн. розмірі за вересень нараховано таку винагороду за 10 днів перебування на стаціонарному лікуванні у розмірі 33 333,33 грн. та за жовтень 2023 року за 9 днів перебування на стаціонарному лікуванні у розмірі 29 032,26 грн., що узгоджується з наданими відповідачем витягами з додатку 3 та додатку 2 до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2024 року №4646, яким внесено зміни до наказів про виплату грошового забезпечення позивачу за вересень та жовтень 2023 року та підтверджується розрахунковим листом військової частини 05/24.
Нараховуючи позивачеві додаткову винагороду, відповідачем не було враховано право останнього на отриманої додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн. розмірі також за час перебування у відпустці за станом здоров`я для лікування після тяжкого поранення, що документально підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи встановлені обставини справи, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн. розмірі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у відпустці за станом здоров`я для лікування після тяжкого поранення з 01.09.2023 року по 11.09.2023 року та 22.09.2023 року по 23.10.2023 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у збільшеному до 100 000 грн. розмірі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у відпустці за станом здоров`я для лікування після тяжкого поранення з 01.09.2023 року по 11.09.2023 року та 22.09.2023 року по 23.10.2023 року.
Щодо вимоги про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Збройних сил України здійснювати виплату грошового забезпечення разом з усіма видами надбавок, премій, додаткових винагород ОСОБА_1 до закінчення лікування у зв`язку з отриманням важкого поранення внаслідок Захисту Батьківщини, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Отже, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.
Тобто, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України права, свободи та інтереси осіб підлягають захисту у разі встановленням судом факту їх порушення, інакше такі вимоги є передчасними.
В даному випадку зазначена позовна вимога заявлена на майбутнє, отже є передчасною та, відповідно, такою що не підлягає задоволенню.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 2, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн. розмірі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у відпустці за станом здоров`я для лікування після тяжкого поранення з 01.09.2023 року по 11.09.2023 року та 22.09.2023 року по 23.10.2023 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у збільшеному до 100 000 грн. розмірі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у відпустці за станом здоров`я для лікування після тяжкого поранення з 01.09.2023 року по 11.09.2023 року та 22.09.2023 року по 23.10.2023 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя С.І. Озерянська