Справа № 340/5290/24
Суддя: М.Я. САВОНЮК
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/5290/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Савонюка М.Я., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (надалі відповідач1), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (надалі відповідач2), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 06.02.2024 №84 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах та зарахуванні періодів страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.1986 та проходження строкової військової служби у період з 20.05.1987 по 01.06.1989;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 з 30.01.2024 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку з урахуванням періодів страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.1986 та проходження строкової військової служби у період з 20.05.1987 по 01.06.1989.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.01.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 21.02.991 N796-XII (далі Закон N796-XII). Вказана заява була розглянута за принципом екстериторіальності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області від 06.02.2024 №84 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Вказує, що відповідачем2 протиправно не враховано до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.1986, оскільки на титульному аркуші дата народження позивача дописана іншим чорнилом; період проходження строкової військової служби з 20.05.1987 по 01.06.1989 згідно довідки від 17.08.2023 року №5/817, оскільки відсутнє посилання на первинні документи.

Також, відповідачем2 в оспорюваному рішення вказано, що у посвідченні потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії дата видачі дописана іншим чорнилом.

Вважає рішення відповідача2 протиправним, оскільки ним до пенсійного органу були надані всі необхідні документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону N796-XII.

З цих з цих підстав просить позов задовольнити.

Відповідач1 надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

На обгрунтування заперечень зазначив, що заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за принципом екстериторіальності на підставі наданих заявником документів. Вказує, що є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки розгляд заяви позивача про призначення пенсії фахівцями управління не здійснювався та рішення за результатами розгляду не приймалося.

Зауважує, що період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення позивачем не підтверджено, оскільки станом на 01.01.1993 проживав лише 1 рік 4 місяці. Факт проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 3 роки 2 місяці 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Вказує, що для зарахування до пільгового стажу періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 позивачу необхідно надати належним чином оформлені довідки, видані за місцем роботи на підставі первинних документів та довідки про перейменування (за наявності). Період проходження строкової військової служби не підтверджено, оскільки відсутнє посилання на первинні документи (військовий квиток не долучено до справи).

Вважає, що підстави для призначення пенсії позивачу за віком зі зниженням пенсійного віку відсутні.

З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач2 надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

На обгрунтування заперечень зазначив, що заява позивача була розглянута ним за принципом екстериторіальності. За результатами розгляду заяви та доданих документів було прийнято рішення від 06.02.2024 №84 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах до статті 55 Закону N796-XII у зв`язку з відсутністю підтвердження факту визначеного законодавством строку проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення або в зоні посиленого радіологічного контролю.

Вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки (серії НОМЕР_1 від 18.06.1986), оскільки документ оформлено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме: на титульному аркуші дата народження заявника дописано іншим чорнилом; період проходження строкової військової служби з 20.05.1987 по 01.06.1989, згідно довідки від 17.08.2023 № 5/817, оскільки відсутнє посилання на первинні документи (підстава видачі довідки зазначено військовий квиток, який не долучено до справи). Крім того, у посвідченні потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії дата видачі дописана іншим чорнилом.

З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Будь-яких клопотань від учасників справи не надходило.

20.08.2024 ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

11.09.2024 ухвалою суду витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області за ініціативою суду докази по справі.

Установивши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до трудової книжки позивача НОМЕР_1 , копія якої міститься в матеріалах справи, 11.06.1986 позивач прийнятий на роботу трактористом радгоспу "Трояновський" (наказ №51-к від 11.06.1986). 29.04.1987 звільнений з роботи згідно наказу №38-к від 29.04.1987 (а.с. 15 зв.).

17.10.1989 ОСОБА_1 був прийнятий водієм третього класу Автобази (наказ №144-к від 16.10.1989). 12.10.1990 звільнений з роботи згідно наказу №140-к від 12.10.1990 (а.с. 16).

17.01.1991 позивач був прийнятий на роботу водієм в ПМК-5 тресту «Укргазпромстрой» (наказ №7-к від 17.01.1991).

03.01.1996 переведений слюсарем-монтажником (наказ №2-К від 03.01.1996)

11.07.1996 переведений водієм 1 класу (наказ №52-К від 11.07.1996).

03.02.2003 переведений водієм автомобіля 1 класу (наказ №13/1-К від 03.02.2003).

01.07.2009 переведений водієм автомобіля 2 класу (наказ №03-к від 01.07.2009).

17.06.2013 переведений водієм автотранспортних засобів 1 класу (автобуси) (наказ №87-к від 28.05.2014). Звільнений за переведенням до ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" (наказ №109-к від 11.12.2019 (а.с. 18).

13.12.2019 прийнятий в порядку переведення на посаду водія автотранспортних засобів 1 класу автотранспортної служби Оперативно-ремонтного управління ТОВ "Оператор газотранспортної системи України"(а.с. 18 зв.)

12.04.2007 Київською обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 видано безстрокове посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (Категорія 3) серії НОМЕР_2 (а.с. 14).

Згідно довідки №5/817 від 17.08.2023, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 20.05.1987 по 01.06.1989 проходив військову службу у Збройних силах СРСР з 20.05.1987 по 01.06.1989 (а.с. 19).

Військовим квитком серії НОМЕР_3 , копія якого знаходиться у матеріалах справи, підтверджено, що ОСОБА_1 з 20.05.1987 по 01.06.1989 проходив строкову військову службу у Збройних силах СРСР (а.с. 20-25).

30.01.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону N796-XII (а.с. 64).

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності, було розглянуто вказану заяву позивача з доданими до неї документами.

Рішенням від 06.02.2024 №84 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону N796-XII з таких підстав:

- період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не підтверджено, оскільки станом на 01.01.1993 позивач проживав 1 рік 4 місяці, факт проживання особи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 3 роки 2 місяці 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку;

- до пільгового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки (серії НОМЕР_1 від 18.06.1986), оскільки документ оформлено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме: на титульному аркуші дата народження заявника дописано іншим чорнилом; період проходження строкової військової служби з 20.05.1987 по 01.06.1989, згідно довідки від 17.08.2023 № 5/817, оскільки відсутнє посилання на первинні документи (підстава видачі довідки зазначено військовий квиток, який не долучено до справи). Крім того, у посвідченні потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії дата видачі дописана іншим чорнилом (а.с. 12).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон N1058-IV).

Зокрема, частиною першою статті 26 Закону N 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон N796-XII.

Відповідно до пунктів 3-4 частини першої статті 11 Закону N796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років; особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Пунктом 3 частини першої статті 14 Закону N 796-XII визначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2) - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років; особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.

Згідно з частиною 3 статті 15 N 796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Статтею 49 Закону N 796-XII визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону N 796-XII.

Частиною 1 статті 55 Закону N 796-XII встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 55 Закону N 796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

У примітці до вказаного пункту зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини 2 статті 55 Закону N 796-XII пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою зменшення пенсійного віку є наявність факту проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років до 01.01.1993 або у зоні посиленого радіологічного контролю до 01.01.1993 протягом 4 років.

При цьому, постійне проживання такої особи або постійна робота у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31.07.1986, незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні два повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.

В свою чергу, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка постійно проживала або постійно працювала на території зони посиленого радіологічного контролю з моменту аварії до 01.01.1993 протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

При цьому, постійне проживання такої особи або постійна робота у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986, незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні три повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі Постанова №22-1) документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення є відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.

Водночас згідно з частиною третьою статті 65 Закону N 796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Постановою Кабінету Міністрів України N 51 від 20.01.1997 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (втратив чинність згідно постанови КМ України N 551 від 11.07.2018) (далі Порядок №51).

Відповідно до пункту 5 Порядок №51 потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Пунктом 5 Порядку №51 визначено, що особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Згідно з пунктом 10 Порядку №51 видача посвідчень провадиться: народним депутатам України, керівним і відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Верховного Суду України, Генеральної Прокуратури, Вищого Арбітражного Суду, Кабінету Міністрів, а також керівникам центральних органів державної виконавчої влади, представникам Президента України в областях і містах Києві та Севастополі, працівникам підприємств і організацій, розташованих в зоні відчуження - Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; іншим потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС - Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання. Відповідно до пункту 10 Порядку N 51 видача посвідчень іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Посвідчення потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа осіб, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 5); особам, які постійно проживають або працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 6); особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Отже, наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (Категорія 3) серії НОМЕР_2 підтверджує наявність у нього статусу особи, яка проживала у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Суд критично оцінює твердження відповідачів щодо того, що дата видачі вказаного посвідчення дописана іншим чорнилом, оскільки Порядок №51 не містить заборони внесення записів до посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи різними чорнилами.

Крім того, доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи суду надано не було.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі N 599/564/17, від 27.02.2018 у справі N 344/9789/17, від 27.02.2019 у справі N 500/2778/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, висновки відповідачів про не проживання позивача станом на 01.01.1993 не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутність у нього права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є безпідставними.

З матеріалів справи також вбачається та не заперечується сторонами, що на виконання вимог Порядку N 22-1 позивач разом із заявою про призначення пенсії надав довідку №13.03-01/135 від 23.01.2024, видану виконавчим комітетом Боярської міської ради Київської ради, згідно якої ОСОБА_1 з 21.10.1989 по 29.04.1998 та з 29.04.1998 по 13.03.2002 дійсно був зареєстрований та проживав у м. Боярка Фастівського району, яка згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 відносилась до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона) до 31.12.2014; довідку №1045 від 25.10.2022, видану старостою сіл Троянівка, Бережниця, Майдан, Черськ виконавчого комітету Маневицької селищної ради про те, що ОСОБА_1 дійсно із 26.04.1986 по 09.05.1987 та з 10.06.1989 по 11.10.1989 був зареєстрований і постійно проживав в селі Троянівка Маневицького району, яка була віднесена до зони гарантованого (добровільного) відселення.

Таким чином, позивач не надав пенсійним органам доказів на підтвердження факту його постійного проживання, працевлаштування, чи навчання з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років на території зони посиленого радіоекологічного контролю, адже згідно Довідки №13.03-01/135 від 23.01.2024 період проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 3 роки 2 місяці 10 днів.

Отже, оскільки період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 менше 4 років, а пенсійний вік особи може бути знижено лише за однією підставою, передбаченою статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд не враховує даний період при обрахунку права на зниження пенсійного віку.

Водночас, довідка №1045 від 25.10.2022 підтверджує факт реєстрації та проживання позивача в селі Троянівка Маневицького району Волинської області, що є радіаційно забрудненою зоною гарантованого добровільного відселення, та є доказом постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС по 31.07.1986, що дозволяє застосувати зниження пенсійного віку на 3 роки (початкова величина).

Така позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18).

Суд зазначає, що вказана довідка була взята до уваги відповідачем2 для визначення періоду проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення.

При цьому, наявність у позивача статусу особи, яка проживала у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, а також встановлення факту його постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС по 31.07.1986, дає йому право на зменшення пенсійного віку при призначенні пенсії за віком із застосуванням зниження пенсійного віку на 3 роки (початкова величина) та додатково на 1 рік за кожні 2 повні роки проживання або роботи на такій території.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі N 556/1153/17, від 11.04.2018 у справі N 565/1829/17, від 26.09.2018 у справі N 205/4589/16-а.

Враховуючи викладене, позивач має право на пільговий обрахунок пенсійного віку (зменшення пенсійного віку на 4 роки) при призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону N 796-XII (початкова величини 3 роки та 1 рік за повних 2 роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення).

Щодо зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи згідно трудової книжки (серії НОМЕР_1 від 18.06.1986), суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі статтею 62 Закону "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 N1788-XII (далі - Закон N1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 (далі - Порядок N 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів уній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку N637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Надання інших додаткових документів, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або у ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Як встановлено судом, до загального страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно серії НОМЕР_1 від 18.06.1986, оскільки на титульному аркуші дата народження заявника дописана іншим чорнилом.

Із наведеного вище слідує, що відповідачем взагалі не надано оцінку записам трудової діяльності позивача, які відображені у трудовій книжці , виключно із посиланням на те, що дата народження на титульній сторінці дописана іншим чорнилом.

Разом із тим, суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Як уже зазначено судом, Порядком N637 передбачено надання додаткових документів на підтвердження трудового стажу передбачено у разі відсутності трудової книжки або якщо записи про періоди роботи містять неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Обставини дописування дати народження на титульній сторінці іншим чорнилом., на переконання суду, не може вважатись навіть формальною помилкою, адже жодним чином не впливає на зміст записів у такій трудовій книжці.

Крім того, згідно з приписами частини 3 статті 44 Закону N 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Отже, у разі наявності сумнівів або необхідності уточнення певних даних щодо періоду роботи позивача в колгоспі пенсійний орган мав можливість скористатися своїми правами, передбаченими частиною 3 статті 44 Закону N 1058-IV, та звернутися з відповідними запитами до підприємства-роботодавця, архівної установи тощо.

Враховуючи, що надана позивачем трудова книжка НОМЕР_1 містить записи про періоди його роботи із зазначенням професій, номеру та дати наказів про прийняття, переведення та звільнення з роботи, підписи уповноважених осіб періоди роботи ОСОБА_1 , що підтверджені вказаної трудовою книжкою підлягають зарахуванню до його страхового стажу.

Щодо зарахування до стажу позивача періоду проходження строкової військової служби з 20.05.1987 по 01.06.1989, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 8 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зокрема, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком.

Як встановлено судом, військовим квитком серії НОМЕР_3 , копія якого знаходиться у матеріалах справи, а також довідкою №5/817 від 17.08.2023, виданою ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджено, що ОСОБА_1 з 20.05.1987 по 01.06.1989 проходив строкову військову службу у Збройних силах СРСР.

Отже, суд вважає протиправним незарахування до страхового стажу позивача періоду проходження строкової військової служби з 20.05.1987 по 01.06.1989.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин справи суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 06.02.2024 №84 та відмову у зарахуванні ОСОБА_1 страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.1986 та проходження строкової військової служби у період з 20.05.1987 по 01.06.1989 як такого, що прийнято з порушенням вимог законодавства щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду цього питання.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача1 призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку з урахуванням періодів страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.1986 та проходження строкової військової служби у період з 20.05.1987 по 01.06.1989, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб?єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб?єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на викладене, суд має право визнати дії суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Так, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Проте, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії - 30.01.2024 він досяг віку 55 років.

Частиною третьою статті 55 N 796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

В силу статті 26 Закону N 1058-IV, для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку чоловіки мають право за наявності страхового стажу, зокрема у період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення

Наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (Категорія 3) серії НОМЕР_2 підтверджує наявність у нього статусу особи, яка проживала у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Встановлення факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС по 31.07.1986 дозволяє застосувати зниження пенсійного віку на 3 роки (початкова величина).

За встановлених судом обставин позивач має право на пільговий обрахунок пенсійного віку (зменшення пенсійного віку на 4 роки) при призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону N 796-XII.

Таким чином, в силу вимог Законів N 796-XII та N 1058-IV позивачу як особі, яка має право на пільги, призначається пенсія за умови досягнення віку 56 років та наявності страхового стажу 27 років.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач не досяг віку, необхідного для призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону N 796-XII.

Суд також зазначає, що у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням в Кіровоградській області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Відтак, належним відповідачем у частині позовних вимог зобов`язального характеру є саме Головне управління Кіровоградській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову.

Натомість, Головне управління у Київській області не здійснювало розгляд заяви позивача по суті, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

Отже, позовні вимоги до Головного управління у Київській області заявлені безпідставно.

Таким чином, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.1986 та проходження строкової військової служби у період з 20.05.1987 по 01.06.1989, та повторно розглянути заяву від 30.01.2024 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач приймаючи оспорюване рішення від 06.02.2024 №84, діяв не на підставі Конституції та законів України.

Відповідачем не доведено правомірність своїх дій та рішення, натомість з матеріалів справи вбачається порушення прав позивача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Оскільки позов задоволено частково, суд стягує на користь позивача судовий збір у сумі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача2.

Керуючись статтями 241 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 06.02.2024 №84 та відмову у зарахуванні ОСОБА_1 страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.1986 та проходження строкової військової служби у період з 20.05.1987 по 01.06.1989.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.1986 та проходження строкової військової служби у період з 20.05.1987 по 01.06.1989, та повторно розглянути заяву від 30.01.2024 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області (, вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 605,10 грн. (шістсот п`ять грн 10 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено _26 вересня 2024 року.

Повне найменування учасників:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 );

Відповідач1 Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (, вулиця Саєнка Андрія, 10, місто Фастів, Київська область, 08500);

Відповідач2 - Головне управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області (, вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009).

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду М.Я. САВОНЮК