Справа № 751/2645/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/2645/24 Суддя (судді) першої інстанції: Ченцова С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до Управління патрульної поліції в Чернігівській області, в якому просив суд: скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1618062 від 08.03.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1 190 гривень та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу правопорушення

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.07.2024 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернігівській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу та вказує, що оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.07.2024 слід скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач вказує, що 08.03.2024 близько 20.00 рухався транспортним засобом з освітленим заднім номерним знаком, зокрема рухався в освітленому фонарними стовпами населеному пункті - м. Чернігів по вул. Грушевського (колишня 1 - Травня), вуличне освітлення якої на той час було ввімкнене та працювало, а також додатково номерний знак був освітлений габаритами задніх ліхтарів та фарами патрульного автомобіля, що рухався позаду. Зазначене підтверджується надано відеозаписом наданим відповідачем до відзиву на позовну заяву на якому з самого його початку і протягом перших сорока секунд зафіксовано рух транспортного засобу Ford KUGA і до його зупинки і припинення руху. При цьому весь цей час номерний знак НОМЕР_1 є добре освітленим, чітко видимим, не забрудненим з чітко визначеними символами та буквено-числовою комбінацію номерного знака, все це добре видно як із салону патрульного автомобіля поліції як під час руху так і під час подальшого спілкування з поліцейським на місці зупинки. При цьому весь цей час вуличне освітлення було ввімкнене.

Позивач зазначає, що на місці зупинці поліцейський весь час перебував поряд з його автомобілем, втім будь - яких вимірів та заходів для фіксації, що номерний знак автомобіля є неосвітлений не здійснював.

Позивач наголошує, що умислу на вчинення будь - якого правопорушення не мав. При цьому розгляд справи було здійснено під час повітряної тривоги, що з урахуванням необхідності дотримання заходів безпеки призвело до порушення прав користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто, знайомитись з матеріалами справи, заявляти клопотання як це передбачено ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на дотримання заходів безпеки.

Позивач вказує, що диспозицією ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака. Тобто законодавством передбачена відповідальність саме за керування транспортним засобом з номерним знаком, що є неосвітленим, тобто таким який не має освітлення; на який не падає світло, що зазначено в тлумачному словнику української мови. Таким чином адміністративна відповідальність настає саме за порушення норми ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а не п. 31.3 Правил дорожнього руху як зазначив суд. Позивач вважає, що зазначеною нормою навіть непрацюючий ліхтар підсвітки заднього номеру не є окремою, самостійною підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивач наголошує про те, що номерний знак є належним чином освітлений, чистий і добре зчитується на відстані, а коли саме перестала горіти підсвітка номерного знаку встановити неможна. Позивач зазначає, що лампочка перегоріла під час руху транспортного засобу, про що повідомлялось поліцейському на місці зупинки та розгляду справи, однак останній заявив, що на його думку підсвітка заднього номерного знаку не працює, а значить він є неосвітленим, що є порушенням. Крім того, позивач вказує, що перед початком дорожнього руху ним було перевірено технічний стан транспортного засобу, перевірено роботу пристроїв освітлення. Під час цієї перевірки будь-яких несправностей виявлено не було.

Позивач вважає, що відповідачами не надано суду будь-яких доказів щодо наявності вини у його діях, аргументів, що перед виїздом він перевірив та впевнився у технічній справності свого автомобіля також не було спростовано відповідачами, зокрема оскільки відеозапис доданий до відзиву розпочинається не з початку руху, а вже під час руху і не містить відображення обставин події правопорушення, вчинення якого інкримінується, в тому числі спрямованих на умисне приховування номерного знака і залишені поза увагою суду.

Також, відмовляючи в задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції зазначив «переконливих доводів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи не надано», таким чином всупереч чинного законодавства та усталеної практики ЄСПЛ переклавши тягар доведення вини зі сторони обвинувачення.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду на 25.09.2024.

02.09.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява позивача про перенесення розгляду справи у зв`язку з його сімейними обставинами.

Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

В судове засідання, призначене на 25.09.2024, сторони не з`явились, були повідомлені належним чином. Колегія суддів постановила відмовити в задоволенні клопотання позивача, зважаючи на те, що дана категорія справ має скорочені строки розгляду. Крім того, позивач мав можливість прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеконференцзв`язку з використанням власних засобів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Як підтверджено матеріалами справи, постановою поліцейського 2 взводу роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Литовченко О.Г. серії ЕНА № 1618062 від 08.03.2024 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 1 190 гривень за ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за те, що 08.03.2024 о 20 год 25 хв. в м. Чернігові по вул. Грушевського, 165 (колишня 1-Травня), керував транспортним засобом Ford KUGA номерний знак НОМЕР_1 з неосвітленим номерним знаком в темну пору, чим порушив п.п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що на момент зупинки поліцейськими транспортного засобу позивача, задній номерний знак був неосвітлений в темну пору доби, винесення відносно гр. ОСОБА_1 оскаржуваної постанови було правомірним та жодним чином не суперечить нормам чинного законодавства.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, що міститься у ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України) адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

На виконання п. 1.3 Правил Дорожнього Руху (далі - ПДР) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

На виконання ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частина 1 ст. 121-3 КпАП України встановлює, що керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами пп. в) п. 2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що:

не належить цьому засобу;

не відповідає вимогам стандартів;

закріплений не в установленому для цього місці;

закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м;

неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий;

Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивач 08.03.2024 о 20 год 25 хв. в м. Чернігові по вул. Грушевського, 165 (колишня 1-Травня), керував транспортним засобом Ford KUGA номерний знак НОМЕР_1 з неосвітленим номерним знаком в темну пору, чим порушив п.п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та довести факт порушення ним ПДР відповідними доказами.

Колегія суддів звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії.

Згідно з положенням п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Керуючись ч. 1 ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 123-1 цього Кодексу.

Поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання (п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII).

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

На виконання ст. 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

Відповідно до ст. 40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Колегія суддів дослідила запис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції та погоджується з судом першої інстанції про очевидність допущення порушення позивачем пп. в) п. 12.9 ПДР. Натомість доводи позивачки, щодо можливої поламки освітлення заднього номерного знаку саме у цій поїздці та робочий стан такого освітлення до 08.03.2024, колегія суддів вважає безпідставними та спрямованими на уникнення адміністративної відповідальності, оскільки як підтверджено відеозаписом, задній номерний знак на автомобілі позивача був неосвітлений, за що прямо передбачена відповідальність ч. 1 ст. 123-1 КпАП України. Доводи позивача, що відповідач та суд першої інстанції проігнорували відсутність замірів освітлення номерного знаку, колегія суддів відхиляє, оскільки як підтверджено відеозаписом, останній не освітлений ні під час руху автомобіля, ні під час зупинки такого інспектором.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1618062 від 08.03.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1 190 гривень, складена повноважною особою, за своєю формою та змістом відповідає нормам чинного законодавства та містить адміністративне стягнення в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 121-3 КпАП України, відтак відповідає приписам ч. 2 ст. 2 КАС України та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Інші доводи позовної заяви та апеляційної скарги колегія суддів не бере до уваги, як такі що не спростовують, факт допущення позивачем порушення п. 2.9 в) ПДР, що передбачає адміністративну відповідальності за ч. 1 ст. 123-1 КпАП України

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 19, ст. 61 Конституції України, ст.ст. 272, 286, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан