Справа № 140/6767/24
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року ЛуцькСправа № 140/6767/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Волинської митниці (далі відповідач, митний орган) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000169/2 від 20 червня 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ФОП ОСОБА_1 через уповноваженого декларанта, з метою декларування товару «Шпагат сільськогосподарський виготовлений із поліпропіленової нитки, призначений для в`язання тюків сіна та соломи в прес-підбирачах, на митний пост Волинської митниці подано митну декларацію (МД), відповідно до положень статті 264 Митного кодексу України за №23UA55U0 від 20 червня 2024 року. Крім того, декларантом були заявлені та надані до митного оформлення в паперовому вигляді документи на підставі яких товар був куплений та доставлений до митного кордону України.

Ввезення товарів на митну територію України відбувалось на підставі укладеного між ФОП ОСОБА_1 та компанією-експортером PHU DEFALIN GROUP S.A. ul.Strefowa. Контракту № 14062024 від 14 червня 2024 року. За умовами контракту поставка товару здійснюється у термін 2 місяці після оплати. Умовами поставки згідно положень розділу №2 Контракту слід вважати FCA.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів звертається увага, що у експортній митній декларації міститься числові показники вартості товарів у чеських кронах, що не кореспондується із вартістю згідно рахунків фактур у євро.

Представник позивача повідомляє, що у експортній митній декларації зазначається статистична вартість товару з врахуванням конвертації з євро у чеський крон, використовуючи правила застосування курсів валют відповідно до законодавства країн Європейського Союзу. На вимогу митного органу по письмових пояснень долучались витяги з проведеною конвертацією станом на день заповнення експортних митних декларації. Уважає, що будь-яка курсова різниця у експортних митних деклараціях не може викликати сумнівів, оскільки якщо така і мала місце, то це обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням декларантом ціни товару згідно з документами, виданими продавцем.

Надана до митного оформлення довідка про транспортні витрати від 18 червня 2024 року містить детальний розрахунок транспортних витрат, зокрема навіть вказано місце завантаження (Свебодзіце-Польща), що співпадає із графою 4 товаротранспортної накладної та місце вивантаження (Нововолинськ - Україна), що теж чітко узгоджується з усіма умовами поставки, тому, уважаємо, що понесені транспортні витрати підтверджені.

Також звертає увагу суду, що між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом №14/06/24 від 14 червня 2024 року. Предметом цих Договорів є взаємовідносини між Замовником та Виконавцем при організації та виконанні останнім по заявкам Замовника перевезень вантажів автомобільним транспортом, транспортно-експедиційного обслуговування вантажів та інших пов`язаних з перевезеннями вантажів послуг, тому саме цей Договір підтверджує правовідносини експедитора (ФОП ОСОБА_2 ) та власне самого перевізника (ФОП ОСОБА_3 ).

Просить суд врахувати, що ФОП ОСОБА_1 ввозив на митну територію України товари, які відрізняються за своїми характеристиками, митним органом не долучено жодного порівняльного аналізу ввезеного позивачем товару та товару, який бере митний орган як основу для коригування митної вартості товарів. Тому використання Волинською митницею джерела інформації числового показника 3,52 євро за кілограм є неприпустимим.

Щодо вимоги та сумнівів митного органу про надання висновків про вартісні характеристики товарів зазначає, що вартісні показники у всіх товаросупровідних документах узгоджується і в рахунках-фактурах, і в платіжних документах, і в експортних деклараціях країни-відправлення, тобто ніяких невідповідностей не вбачається. Тому звертатися до експерта-оцінювача немає ніяких підстав, адже це перш за все право, а не обов`язок декларанта.

Уважає, що неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Таким чином, позивач переконаний, що винесене відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000169/2 від 20 червня 2024 року є безпідставним, необґрунтованим та такими, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим просить позов задовольнити повністю (арк. спр. 1-12).

У відзиві на позовну заяву від 23 липня 2024 року представник відповідача заперечує проти позовних вимог, в обґрунтування своєї позиції вказує, що за МД №24UA52U8 відбулось автоматичне спрацювання профілів ризику АСУР, які передбачали необхідність проведення більш детальної перевірки поданих декларантом документів на предмет можливого заниження митної вартості товару.

Так, під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме: договір (контракт) на перевезення №17/06/24-1 від 17 червня 2024 року укладений ФОП ОСОБА_1 (Замовник) з ФОП ОСОБА_2 (Виконавець), проте перевізник, відповідно автотранспортного документу CMR б/н від 18 червня 2024 року - FOP TKACHENKO IRYNA; відповідно пунктів 1.3 та 2.1 договору (контракту) на перевезення №17/06/24-1 від 17 червня 2024 року передбачено подання замовником заявки на перевезення вантажу, проте до митного оформлення такий документ не наданий; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №18 від 18 червня 2024 року не містить переліку наданих послуг (транспортування, навантаження, розвантаження, інші витрати) , протяжності маршруту. Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості; числове значення, зазначене в митній декларації країни відправлення №24PL451010E0688085 від 18 червня 2024 року 172104 не відповідає вартості товару, зазначеній в рахунку фактурі №FEX/000001/06/2024 від 18 червня 2024 року 39014 Євро.

Зазначає, що розбіжність у числових показниках в рахунку-фактурі та експортній декларації можуть призводити до сумнівів щодо вартості товару. Також декларантом самостійно до митного органу було надано конвертацію валюти, проте, така вартість товару не співпадає зі статистичною вартістю, зазначеною в експортній декларації, яка надана позивачем митному органу, що викликає обґрунтований сумнів щодо заявленої митної вартості товару.

Представник відповідача переконаний, що жоден із поданих до митного контролю та оформлення товаросупровідний та товаротранспортний документ не містить числового вираження щодо включення вартості навантажувально-розвантажувальних робіт до вартості товару, а відтак не підтвердження її декларантом унеможливлює визначення митної вартості за першим методом за ціною договору.

Також вказує, що декларантом не надано витребовувані документи для підтвердження заявленої митної вартості та усунення розбіжностей. Сума зазначена в конвертації валют не відповідає заявленій в митній декларації країни відправлення №24PL451010E0688085 від 18 червня 2024 року.

Декларанту було запропоновано надати додаткові документи для усунення будь-яких розбіжностей та щоб підтвердити числові значення складових митної вартості товару, однак позивач було подано додаткові документи не в повному обсязі, відповідно вказані розбіжності не були спростовані або усунені, враховуючи наведене просить у задоволенні позову відмовити повністю (арк. спр. 45-53).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 42).

Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Судом встановлено що між компанією ФОП ОСОБА_1 та компанією-експортером PHU DEFALIN GROUP S.A. ul.Strefowa 14 червня 2024 року укладено контракт №14062024 (арк. спр. 33-34), предметом якого виступає шпагат пакульний та стрічки ПП в кількості та по ціні, що обговорюється в рахунках до даного Контракту.

Пунктом 3.1. передбачено, що Покупець забирає Товар у Продавця, відповідно до Контракту автомобільним транспортом на умовах FCA Swiebodzice, якщо рахунки або інші додатки до цього Договору, що є його невід`ємною частиною, не передбачають іншого.

Оплата за Товар повинна здійснюватися на рахунок Продавця в Euro (EUR), шляхом попередньої оплати після виставлення рахунку продавцем (пункт 8.1 Контракту).

На виконання умов вказаного контракту компанією PHU DEFALIN GROUP S.A. ul.Strefowa складено рахунок-фактуру (інвойс) від 18 травня 2024 року №FEX/000001/06/2024 на продаж товару на суму 39 014,40 Євро (зворот арк. спр. 24).

Для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару позивач 19 червня 2024 року подав до Волинської митниці МД №24UA52U8 на товар: «Шпагат сільськогосподарський виготовлений із поліпропіленової нитки. Призначений для в`язання тюків сіна та соломи в прес-підбирачах. Поліпропіленовий шпагат TY TAN JUBILAT TEX 2000- 3360 рулонів. шт. Товщина-Тех 2000 (500 м./кг.)Довжина 2000 м. Колір натуральний білий. Міцність на розтягування 78 кг. Поліпропіленовий шпагат ATLAS JUBILAT TEX 2500- 1920 рулонів. шт. Товщина-Тех 2500 (400 м./кг.)…» (арк. спр. 61).

Для підтвердження митної вартості транспортного засобу по МД №24UA52U8 позивачем додано: пакувальний лист від 18 червня 2024 року; рахунок-проформа від 14 червня 2024 року №03/06/2024/EX/ВТ; рахунок-фактура від 18 червня 2024 року №FEX/000001/06/2024; автотранспортна накладна від 18 червня 2024 року; сертифікат з перевезення (походження товару) форми EUR.1 від 18 червня 2024 року №PL/MF/AТ 0319546; платіжний документ, що підтверджує вартість товару від 18 червня 2024 року №10; документ, що підтверджує вартість перевезення від 18 червня 2024 року №18; Контракт від 14 червня 2024 року №14062024; Договір про надання послуг митного брокера від 15 травня 2024 року №16; договір (контракт) про перевезення від 17 червня 2024 року №17/06/24-1; інші некласифіковані документи від 17 червня 2024 року №17/06/2024-1; експортна митна декларація від 18 червня 2024 року №24PL451010Е0688085; відмовлена митна декларація від 19 червня 2024 року 24UA52U8 (арк. спр. 24-39).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею встановлено, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять наступні розбіжності:

договір (контракт) на перевезення №17/06/24-1 від 17 червня 2024 року укладений ФОП ОСОБА_1 (Замовник) з ФОП ОСОБА_2 (Виконавець), проте перевізник, відповідно автотранспортного документу CMR б/н від 18 червня 2024 року - FOP TKACHENKO IRYNA;

відповідно пунктів 1.3 та 2.1 договору (контракту) на перевезення №17/06/24-1 від 17 червня 2024 року передбачено подання замовником заявки на перевезення вантажу, проте до митного оформлення такий документ не наданий;

документ, що підтверджує вартість перевезення товару №18 від 18 червня 2024 року не містить переліку наданих послуг (транспортування, навантаження, розвантаження, інші витрати), протяжності маршруту. Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості;

числове значення, зазначене в митній декларації країни відправлення №24PL451010E0688085 від 18 червня 2024 року 172104 не відповідає вартості товару, зазначеній в рахунку фактурі №FEX/000001/06/2024 від 18 червня 2024 року 39014 Євро.

Згідно статті 53 та статті 54 МК України декларанту було запропоновано надати в 10-денний термін наступні додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; транспортні (перевізні) документи (в т.ч. інформацію про вартість навантаження/розвантаження); якщо здійснювалось страхування - відомості про вартість страхування (зворот арк. спр. 64-65).

Декларантом на вимогу митниці надано: повідомлення про надання додаткових документів №20/06-24 від 20 червня 2024 року; витяг конвертор валют станом на 19 червня 2024 року та листом №20/06/2024 від 20 червня 2024 року позивач повідомив про подані документи на підтвердження заявленої митної вартості.

Оскільки позивачем не було надано всіх документів на запит митного органу, які б документально підтвердили або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості, тому відповідач прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2024/0001600 (зворот арк. спр. 65-66) та рішення про коригування митної вартості товарів №UA205170/2024/000169/2 (зворот арк. спр. 64-65), в якому митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні/ ідентичні товари інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: товар на рівні - 3,82 дол.США/кг за МД № UA205140/2024/019549 від 21 березня 2024 року.

В подальшому, товар було випущено у вільний обіг за № 24UA55U0 від 20 червня 2024 року з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України (арк. спр. 23).

Уважаючи таке рішення відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду про їх оскарження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту) та щодо суми транспортних витрат.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно із переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України, зокрема: пакувальний лист від 18 червня 2024 року; рахунок-проформа від 14 червня 2024 року №03/06/2024/EX/ВТ; рахунок-фактура від 18 червня 2024 року №FEX/000001/06/2024; автотранспортна накладна від 18 червня 2024 року; сертифікат з перевезення (походження товару) форми EUR.1 від 18 червня 2024 року №PL/MF/AТ 0319546; платіжний документ, що підтверджує вартість товару від 18 червня 2024 року №10; документ, що підтверджує вартість перевезення від 18 червня 2024 року №18; Контракт від 14 червня 2024 року №14062024; Договір про надання послуг митного брокера від 15 травня 2024 року №16; договір (контракт) про перевезення від 17 червня 2024 року №17/06/24-1; інші некласифіковані документи від 17 червня 2024 року №17/06/2024-1; експортна митна декларація від 18 червня 2024 року №24PL451010Е0688085; відмовлена митна декларація від 19 червня 2024 року 24UA52U8

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

При цьому, суд уважає безпідставними твердження відповідача в оскаржуваному рішенні від 20 червня 2024 року №UA205140/2023/000169/2 про те, що числове значення, зазначене в митній декларації країни відправлення не відповідає вартості товару, що зазначено у рахунку-фактурі.

Судом встановлено, що в дійсності, згідно із рахунком-фактурою від 18 червня 2024 року №FEX/000001/06/2024 ціна перевезення становить 39 014,40 євро, а експортна митна декларація від 18 червня 2024 року №24PL451010Е0688085 така ціна складає 172 104,00 злотих.

Так, митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Також копію митної декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа подає на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених частиною третьою статті 53 МК України. Однак у цій справі відповідач не довів наявність умов, які зумовлюють необхідність подання декларантом додаткових документів. Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.

Суд звертає увагу, що декларантом до митної декларації був наданий інвойс, за яким здійснювалась відповідна операція. У свою чергу, інвойс є доказом операцій купівлі-продажу товарів або послуг та належать до групи документів, які є підставою для розрахунку податків за законодавством країни експорту. Твердження митного органу про наявність розбіжностей у вартості товару в євро, зазначеній в рахунку-фактурі (інвойсі) та у декларації країни відправлення, яка зазначена в злотих (при конвертації валют), не може бути підставою для коригування митної вартості з огляду на те, що відповідно до контракту від 14 червня 2024 року №14062024 вартість товару визначається в Євро. Тобто, вартість товарів у польських злотих сторонами контрактів не визначалась.

Крім того, експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість. Будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації не може викликати сумнівів, оскільки якщо така і мала місце, то це обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням ціни позивачем згідно з документами, виданими йому продавцем.

При цьому, у митній декларації країни відправлення вказується статистична вартість товарів (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурна вартість гартованих товарів, що не може свідчити про розбіжність в цифрових значеннях між митною декларацією країни відправлення і рахунком-фактурою та бути підставою для коригування вартості ввезеного товару.

Щодо посилання відповідача на те, що декларантом самостійно до митного органу було надано конвертацію валюти, проте, така вартість товару не співпадає зі статистичною вартістю, зазначеною в експортній декларації, яка надана позивачем митному органу, суд констатує, що конвертована вартість товару у експортній декларації розрахована за офіційним курсом Національного банку України (зворот арк. спр. 17), що і створює помилкові висновки, що заявлена декларантом митна вартість є нижчою, адже така конвертація не враховує курсову різницю та не відображає реального курсу валют в країнах Євросоюзу.

Стосовно посилання відповідача на те, що договір на перевезення укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак у автотранспортній накладній містяться дані - ФОП ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом від 17 червня 2024 року №17/06/24-1 відповідно до якого цей договір регулює взаємовідносини між Замовником та Виконавцем при організації та виконанні останнім по заявка Замовника перевезень вантажів автомобільним транспортом, транспортно-експедиційного обслуговування вантажів та інших пов`язаних з перевезеннями вантажних послуг (транспортно-експедиційних послуг) (зворот арк. спр. 28-30).

У відповідності до заявки-договору від 17 червня 2024 року №17/06/2024-1 позивач здійснив замовлення, щодо здійснення транспортно-експедиційних послуг із адресою завантаження: 58-160 Свебодзіце, PPhu Defalin Group SA ul. Strefowa. 5 із адресою вантажоодержувача: АДРЕСА_1 , із загальною сумою фрахтування 76 190,00 грн, оплата здійснюється на банківський рахунок до 7 банківських днів по вивантаженню авто (зворот арк. спр. 30).

Між ФОП ОСОБА_2 (Замовник) та ФОП ОСОБА_3 (Виконавець) укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом від 14 червня 2024 року №14/06/24-2, який регулює взаємовідносини між Замовником та Виконавцем при організації та виконанні останнім по заявка Замовника перевезень вантажів автомобільним транспортом, транспортно-експедиційного обслуговування вантажів та інших пов`язаних з перевезеннями вантажних послуг (транспортно-експедиційних послуг) (зворот арк. спр. 26-28).

Відтак наведене пояснює виконання перевезень саме ФОП ОСОБА_3 , що підтверджує і відбиток у графі 16 CMR б/н від 18 червня 2024 року «FOP TKACHENKO IRYNA» (арк. спр. 76).

Щодо посилання відповідача на документ, що підтверджує вартість перевезення товару №18 від 18 червня 2024 року, який на думку Волинської митниці, не містить перелік наданих послуг, протяжності маршруту, суд констатує, що при ввезенні товарів на митну територію застосовувались умови поставки Інкотермс - FCA (Free Carrier - «Франко перевізник»). Згідно з умовами FCA відповідальність знімається з вантажовідправника у той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем. Подальші ризики за транспортування вантажу покупець несе самостійно. При цьому всі експортні формальності і мита повинен здійснити і оплатити продавець, а витрати на доставку та митне оформлення для імпорту залишається на покупцеві. Слід зазначити, що вибір місця постачання вплине на зобов`язання із завантаження і розвантаження товару у даному місці. Якщо постачання здійснюється у приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за завантаження. Якщо ж постачання здійснюється в інше місце, продавець за відвантаження товару відповідальності не несе. Документи, що підтверджують взаємовідносини ФОП ОСОБА_1 та перевізником надавались при митному оформлені. При формуванні вартості перевезення позивач не мав жодного відношення, адже перевізником було сформовано ціну з врахуванням відстані, та інших необхідних характеристик. Для підтвердження вартості перевезення до митного оформлення подано договір про надання послуг з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом від 14 червня 2024 року №14/06/24-2; договір про надання послуг з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом від 17 червня 2024 року №17/06/24-1; заявку-договір від 17 червня 2024 року №17/06/2024-1 та довідку про транспортні витрати від 18 червня 2024 року №18.

Суд зазначає, що надані до митного оформлення довідки про транспортні витрати містять детальний розрахунок транспортних витрат, зокрема вказано місце завантаження (Свебодзіце), що співпадає із графою 4 автотранспортної накладної та місце вивантаження (Нововолинськ - Україна), що теж чітко узгоджується з усіма умовами поставки. А отже, понесені транспортні витрати підтверджені. Довідка про транспортні витрати видана безпосередньо експедитором, з яким і підписано договір про надання послуг з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом від 17 червня 2024 року №17/06/24-1. Відтак усі взаємовідносини підтверджено документально та додаткових витрат на перевезення понесено не було, крім тих, що вказані у довідці про транспортні витрати. Суд також зауважує, що законодавством не встановлено уніфікованої форми довідки про транспортні витрати, що свідчить про те, що така може складатись у довільній формі.

У свою чергу, суд не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано з якою метою були витребувані додаткові документи та які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

Зокрема прайс-лист не є обов`язковим документом, що передбачений частиною другою статті 53 МК України, який має подати декларант під час митного оформлення товару, та не є документом, що підтверджує вартість імпортованого товару, оскільки здійснення оплати за придбаний товар підтверджується відповідними платіжними дорученнями та інвойсом.

Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який безпосередньо адресований покупцю, та є лише пропозицією щодо вартості товару, а його конкретна ціна, порядок її сплати визначаються сторонами та обумовлюються відповідним інвойсом. До такого висновку прийшов Верховний Суд у постановах від 22 грудня 2020 року у справі №420/2850/19 та від 25 червня 2020 року у справі №П/811/687/16.

Стосовно того, хто має право видавати прайс-лист висловився Верховний Суд у своїй постанові від 29 квітня 2021 року у справі №815/2443/18, де зазначено, що прайс-лист є документом довільної форми й чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд.

Отже, прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі №460/2674/20.

Також відповідач зазначив про необхідність подання висновків про якісні та вартісні характеристики товарі, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та / або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; виписки з бухгалтерської документації; договору (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту) відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

Однак за обставин цієї справи відповідач не встановив розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).

При цьому вимога митного органу надати договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, може мати місце тоді, якщо позивач вступав у договірні відносини із третіми особами, проте жодні докази у справі не вказують на такі обставини.

З урахуванням наведеного висновки у спірному рішенні про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначених у митних деклараціях, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Крім того, враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, від 13 червня 2019 року у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частин третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як вбачається з оскаржуваних рішень, відповідач митну вартість визначив за другорядним методом резервним. Його застосування передбачене статтею 64 МК України, згідно із якою у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органом митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 червня 2012 року за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Окрім того, у рішеннях про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Суд констатує, що в рішенні про коригування митної вартості товарів від 20 червня 2024 року №UA205140/2024/000169/2 лише зазначено, що за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів взята МД № UA205140/2024/019549 від 21 березня 2024 року, жодних пояснення щодо зроблених коригувань, тотожності товару, який оформлявся на підставі указаної МД не наведено. Митним органом використано показник РМВ (розрахунок митної вартості) у розмірі 3,82 дол. США/кг за одиницю товару, однак, не наведено ніяких розрахунків такого вартісного показника та письмових доказів на підтвердження митної вартості товарів, схожих із імпортованим суду не надано.

А тому, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Можливість поставки товару іншим покупцям за більшою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірного рішення відповідач керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а спирався вже на наявну в митного органу цінову інформацію.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Сам факт здійснення митого оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Також, Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року у справі № 815/228/17 дійшов висновку, що наявність в інформаційних базах даних митною органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 809/1469/16.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач під час митного оформлення надав відповідачу усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінювані товари та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів, водночас відповідач не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товарів, не встановлено, а тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач згідно із платіжними інструкціями про сплату судового збору від 27 червня 2024 року №98 та №99 сплатив судовий збір в розмірі 4 813,58 грн (арк. спр. 13-14), який згідно із виписками був зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України (арк. спр. 85-86), тоді як сплаті підлягав судовий збір в сумі 3 850,86 грн (4 813,58 грн х 0,8 = 3 850,86 грн, оскільки позов було подано до суду в електронній формі через систему «Електронний суд», що передбачає застосування коефіцієнту для пониження відповідного розміру ставки судового збору).

Питання про повернення судового збору, надміру сплаченого за подання даного адміністративного у розмірі 962,72 грн (дев`ятсот шістдесяти двох гривень 72 копійок), може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 3 850,86 грн (три тисячі вісімсот п`ятдесят гривень 86 копійок), який сплачений згідно із платіжними інструкціями про сплату судового збору від 27 червня 2024 року №98 та №99.

Щодо відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн (шість тисяч гривень 00 копійок) суд зазначає наступне.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: Договір про надання правової допомоги від 01 червня 2023 року №71-ІОП; попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу від 27 червня 2024 року №27/06; акт приймання-передачі наданих послуг №590; рахунокфактура від 27 червня 2024 року №590; платіжна інструкція від 27 червня 2024 року №97; ордер серії АС №1100340 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ №1017 (арк. спр. 15, 18-19, 35-39).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву та у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги зазначив, що заявлена сума на правничу допомогу є завищеною та необґрунтованою. Також посилається на те, що представником позивача не надано детального опису робіт (наданих послуг), що унеможливлює співставлення заявленого розміру із складністю справи, складністю виконаних робіт, об`єму наданих послуг та складності справи.

За загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Разом із тим, частина дев`ята статті 139 КАС України визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат та виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Відтак, послуга щодо; ознайомлення з рішенням про коригування митної вартості товарів та ознайомлення з товаросупровідними документами наданих клієнтом; юридичний прогноз справи та детальний аналіз та вивчення фактичних обставин справи; вивчення судової практики з відповідних правовідносин; складання та подання позовної заяви охоплюються загальною діяльністю адвоката та має на меті складання позовної заяви і подання її до суду. Крім того, ряд послуг, які надавались позивачу не відповідають критеріям необхідності та не мали впливу на хід розгляду справи, а деякі з них (ознайомлення позивача із процесуальними правами та обов`язками щодо захисту прав та інтересів порушеного права; подання письмових пояснень на вимогу митного органу; пошук інформації щодо контрагента в мережі Інтернет та перевірка правосуб`єктності учасників зовнішньоекономічної операції) не вимагають спеціальної фахової підготовки спеціаліста-правознавця та не можуть вважатись правничою допомогою.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі №826/7375/18.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує те, що справа про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару є спором як майнового характеру незначної складності.

Тому суд, виходячи із критеріїв, визначених частиною дев`ятою статті 139 КАС України, вважає, що з огляду на зміст наданих послуг, суму позову та складність даної справи, наявні підстави обмежити розмір витрат на правничу допомогу та на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн, а решту витрат повинен понести позивач.

Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Волинської митниці (44350, Волинська область, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, ідентифікаційний код юридичної особи 43958385) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000169/2 від 20 червня 2024 року.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судовий збір у розмірі 3 850,86 грн (три тисячі вісімсот п`ятдесят гривень 86 копійок) та 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович