Справа № 140/35676/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/35676/23 пров. № А/857/8779/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Ковальчуком В.Д. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просила визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо зменшення їй з лютого 2022 пенсії на 100 грн за рахунок виключення з розрахунку доплати з 01.05.2012 розмежування та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй пенсії, включивши в розрахунок доплату з 01.05.2012 - розмежування в розмірі 100 грн, починаючи з лютого 2022 року, з урахування виплачених сум.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.03.2024 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити її позовні вимоги повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що після переходу з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про державну службу на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058), доплата у розмірі 100 грн для розмежування з 01.05.2012 згідно постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ, Уряд) №327 від 23.04.2012 Про підвищення рівня соціального захисту населення (далі - Постанова №327) була встановлена їй помилково, протиправним.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ з 11.01.2008 як отримувач пенсії по другій групі інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а з 17.01.2008 - відповідно до Закону України Про державну службу.

До червня 2023 розмір пенсії ОСОБА_1 по інвалідності за віком становив 8342,06 грн.

12.06.2023 позивачка отримала повідомлення з Ощадбанку, що їй зарахована пенсійна виплата в розмірі 8242,06 грн, тобто на 100 грн менше.

13.06.2023 позивачка звернулась до пенсійного органу з усним зверненням по питанню зменшення розміру її пенсії, у відповідь на яке, їй була надана роздруківка розрахунку її пенсії від 21.03.2023, де розмір пенсії з надбавками становив 8342,06 грн та розрахунок від 24.05.2023, де розмір пенсії з надбавками становив 8242,06 грн. Як свідчить розрахунок від 24.06.2023, який позивачка отримала 13.06.2023, розмір пенсії зменшився на 100 грн через виключення з розрахунку доплати з 01.05.2012 - розмежування.

Отже, починаючи з червня 2023 року, ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі 8242,06 грн.

26.06.2023 позивачка звернулась до ГУ ПФУ, з відповіді та наданих довідок якого позивачці стало відомо, що починаючи з лютого 2022 створено переплату пенсії.

Дії відповідача щодо зменшення розміру пенсії позивачка вважає протиправними, такими, що порушують її право на належне соціальне забезпечення, а тому звернулася з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки при обчисленні пенсії позивачки застосовано показник відповідно середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три попередні роки (за 2014-2016 роки), то для відновлення доплати яка була встановлена для розмежування джерел фінансування з 01.05.2012 відсутні підстави.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ з 11.01.2008 як отримувач пенсії по другій групі інвалідності відповідно до Закону №1058, а з 17.01.2008 - відповідно до Закону України Про державну службу.

Одночасно, для розмежування джерел фінансування було визначено розмір пенсії відповідно до Закону №1058.

Пунктом 2 Постанови №327 визначено, що пенсії, призначені до 1 травня 2012 року відповідно до Законів України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (за наявності страхового стажу у чоловіків - не менш як 25 років, у жінок - не менш як 20 років), Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей), Про наукову і науково-технічну діяльність та Про пенсійне забезпечення (одержувачам соціальних пенсій), підвищуються таким чином, щоб розмір підвищення з урахуванням перерахунку, проведеного відповідно до пункту 1 цієї постанови, становив не менш як 100 гривень.

Згідно п.1 Постанови №327, пенсії, призначені (перераховані) до 2008 року із застосуванням показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2005-2006 роки відповідно до Законів України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей) та із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за 2003-2006 роки відповідно до Закону України Про наукову і науково-технічну діяльність, перераховуються із застосуванням показників відповідно середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік та середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за 2007 рік.

Таким чином, вказаною постановою було передбачено підвищення пенсії в розмірі 100,00 грн для розмежування джерел фінансування, так як станом на 01.05.2012 позивачка отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про державну службу.

Надалі, з 01.03.2019 почав діяти новий механізм щорічної індексації пенсій призначених за нормами Закону №1058.

Постановою КМУ №124 від 20.02.2019 Питання проведення індексації пенсій у 2019 році (далі - Порядок №124) було затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до ч.2 ст.42 Закону №1058.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що при перерахунку пенсії згідно Порядку №124, застосовувався коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17, у 2020 і 2021 розмірі 1,11, у 2022 в розмірі 1,14.

Кожен наступний перерахунок у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії.

Перерахунок пенсії відповідно до Порядку №124 проводиться щороку з 1 березня (п.4 Порядку №124 зі змінами, які набрали чинності 19.09.2020).

Відповідно до п.8 Порядку №124, перерахунок пенсії особам, яким пенсію призначено відповідно до Законів України Про державну службу проводиться для визначення частини розміру, обчисленої відповідно до Закону №1058.

Як видно з матеріалів справи, з 25.04.2022 позивачку на підставі її заяви №5145 від 25.04.2022 було переведено з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування

При цьому, як встановлено судом, розмір пенсії по інвалідності визначено з урахуванням страхового стажу 36 років 2 місяці 1 день, оскільки, додатковий стаж встановлюється лише для обчислення пенсій по інвалідності та склав 6155,10 грн, з яких : 5745,66 грн - розмір пенсії за віком; 309,44 грн - доплата за 16 років понаднормового стажу; 100,00 грн - доплата з 01.05.2012.

01.07.2022 позивачці проведено перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік.

У подальшому, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 по справі №140/4825/22 ГУ ПФУ з 01.02.2022 позивачку було переведено з пенсії по інвалідності відповідно Закону України Про державну службу на пенсію по другій групі інвалідності згідно Закону №1058, а з 25.04.2022 здійснено перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058, враховуючи при обчисленні пенсії заробітну плату (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01.07.2000 за матеріалами пенсійної справи.

Після проведеного перерахунку розмір пенсії був обчислений із загального стажу 37 років 4 місяців 23 дні, в тому числі додаткового стажу 1 рік 2 місяці 07 днів (коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1 визначено в розмірі - 0,37333) та середньомісячного заробітку 16445,85 грн, взятого за період з 01.07.2000 по 31.12.2007 та обчисленого із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 - 5426,60 грн.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки при обчисленні пенсії позивачки застосовано показник відповідно середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три попередні роки (за 2014-2016 роки), то для відновлення доплати, яка була встановлена для розмежування джерел фінансування з 01.05.2012 відсутні підстави.

При цьому, після переходу з пенсії по інвалідності відповідно Закону України Про державну службу на пенсію згідно Закону №1058 доплата у розмірі 100 грн для розмежування з 01.05.2012 згідно Постанови №327 була встановлена позивачці помилково, цю доплату було скасовано та пенсійну справу приведено у відповідність до пенсійного законодавства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення даного позову.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року по справі №140/35676/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук