Справа № 300/2027/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/2027/24 пров. № А/857/14883/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 травня 2024 року (головуючий суддя Панікар І.В., м. Івано-Франківськ) у справі №300/2027/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

21.03.2024 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив: визнати протиправною та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за № 51 від 11.03.2024; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити з 04.03.2024 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру», зарахувавши при цьому до вислуги років період навчання з 01.09.1995 по 29.06.2000 на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, та період безперервного перебування на посадах в органах прокуратури з 01.08.2002 по час звернення - 04.03.2024, в повному обсязі.

Позов обґрунтовує тим, що Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за наслідками розгляду поданої позивачем заяви про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», відмовлено в призначенні пенсії, зважаючи на те, що обчислений відповідачем згідно поданих документів страховий стаж становить 26 років 00 місяців, спеціальний стаж становить 23 роки 8 місяців, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 21 рік 3 місяці та половина строку навчання в юридичному вузі 2 роки 5 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру». Звертає увагу, що відповідачем не зараховано періоду навчання з 01.09.1995 по 29.06.2000 на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, який входить до військових навчальних підрозділів Міноборони України, оскільки, враховуючи положення частини 3 статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», період навчання (служби) за денною формою на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого підлягав зарахуванню в повному обсязі. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки відповідачем не враховані положення статті 86 Закону України «Про прокуратуру» та статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 травня 2024 року адміністративним позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за № 51 від 11.03.2024. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.03.2024 про призначення пенсії за вислугою років відповідно до положень статті 86 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням висновків суду, що викладені у вказаному рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 51 від 11.03.2024 відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років з причин відсутності стажу за вислугою років, необхідного для призначення пенсії. Апелянт зауважує, що стаж позивача за вислугою років складає 23 роки 08 місяців, в тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 21 рік 03 місяці та навчання 02 роки 05 місяців, страховий стаж становить 26 років 00 місяців. Водночас, апелянт вказує, що до страхового стажу згідно наданих документів зараховано всі періоди. Таким чином, вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» прийнято правомірно. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

17.07.2024 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що у трудовій книжці містяться усі необхідні записи, що підтверджують стаж роботи на посадах прокурорів до моменту звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років - 21 рік 06 місяців 02 дні. Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці відповідачем не надано ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні при подачі апеляційної скарги. Будь-якого обґрунтування щодо неврахування всього стажу роботи, який підтверджується записами в трудовій книжці, відповідачем також не наведено. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

04.03.2024 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Однак, після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 11.03.2024 № 51 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років, передбаченого статтею 86 Закону України «Про прокуратуру». Зазначено, що згідно наданих документів стаж позивача за вислугу років становить 23 роки 08 місяці, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 21 рік 03 місяці та навчання 02 роки 05 місяців. Вказано, що страховий стаж становить 26 років 00 місяців, та згідно наданих документів до вислуги років зараховані всі періоди.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернулася до суду першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Зміст права громадян на пенсійне забезпечення полягає в їх матеріальному забезпеченні шляхом надання різноманітних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, у разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.

Згідно з статтею 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-ІV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Закон № 1058-ІV регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно Законом № 1058-ІV визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (стаття 5 Закону № 1058-ІV).

Спеціальні умови пенсійного забезпечення за особливостями професійного статусу особи передбачені, зокрема, Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (Закон №1697-VII).

При введенні в дію Закону № 1058-ІV збережено пільгове пенсійне забезпечення, передбачене Законом № 1697-VII в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і пенсію за вислугу років. Наявність таких пенсій пояснюється особливістю окремих професій і складними умовами праці. Пенсія за вислугу років - це пенсійна виплата, що є регулярним (щомісячним) грошовим забезпеченням окремих категорій громадян зі спеціальною правоздатністю, у зв`язку з тривалою професійною діяльністю.

Пенсії за вислугу років встановлюються категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Цей вид пенсії слугує формою матеріального забезпечення осіб, які через специфічний характер своєї професії потребують, на думку законодавця, додаткового або підвищеного соціального захисту з поміж інших категорій громадян. На відміну від пенсії за віком, пенсії за вислугу років призначаються чітко визначеному в законодавстві колу осіб, в тому числі і прокурорам.

На час звернення позивача за призначенням їй пенсії (04.03.2024), пенсійне забезпечення працівників прокуратури врегульовано Законом № 1697-VII, а саме статтею 86.

Відповідно до вказаної норми, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Отже, для набуття права на пенсійне забезпечення за вислугу років, незалежно від віку, станом на 04.03.2024, тобто на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, стаж позивача мав становити - 25 років, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Відповідно до частини 2 статті 86 Закону № 1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Частиною 8 статті 86 Закону № 1697-VII передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів вказує, що призначення прокурорам пенсії за вислугу років є додатковою та підвищеною соціальною гарантією з боку держави через специфічний характер професії. Необхідною умовою для її призначення є наявність необхідної кількості вислуги років на день звернення до територіального органу Пенсійного фонду України за її призначенням.

Так, рішенням від 11.03.2024 № 51 ГУ ПФУ в Одеській області відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до вимог статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ, через відсутність на день звернення вислуги років, передбаченої частиною 6 названої статті, не менше 25 років. В цьому ж рішенні зазначено, що згідно з поданими документами, на дату звернення 04.03.2024 вислуга років заявниці становить 23 роки 08 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів 21 рік 03 місяці та навчання 02 роки 05 місяців.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем помилково зараховано позивачу до стажу роботи на посадах прокурорів - 21 року 03 місяців, замість - 21 року 06 місяців 02 дні. Разом з тим, пенсійним органом не враховано, що до спеціального стажу повинен зараховуватися весь період навчання з 01.09.1995 по 29.06.2000 на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого.

Щодо можливості зарахування періоду навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, прокурорами і слідчими можуть призначатися громадяни України, які мають вищу юридичну освіту, необхідні ділові і моральні якості.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону № 1697-VII прокурором місцевої прокуратури може бути призначений громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи в галузі права не менше двох років та володіє державною мовою.

Частиною 6 статті 86 Закону № 1697-VII передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Аналізуючи вказані вище положення законодавства, апеляційний суд зазначає, що право на пенсійне забезпечення за вислугу років у відповідності до Закону, мають громадяни України, які поряд з іншими підставами здобули і мають вищу юридичну освіту, пропрацювали на посадах прокурорів і слідчих встановлений для цього Законом час або виконували роботу, співмірну з роботою на прокурорських посадах, чи займалися діяльністю, необхідною для того, щоб обійняти посаду прокурора чи слідчого, зокрема, навчалися у вищому юридичному навчальному закладі і здобули освіту, що за рівнем відповідає вищій юридичній освіті.

Відповідно частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно абзацу 6 частини 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до військової служби належить: військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти.

Колегія суддів зазначає наступне.

Так, позивачкою надано копію рекомендації військового прокурора Центрального регіону України генерал-майора юстиції Дем`яненка М.І., відповідно до якої, військовий прокурор, згідно з договором про цільову підготовку для органів прокуратури спеціалістів з вищою юридичною освітою, рекомендує ОСОБА_2 до вступу до Національної юридичної академії України на спеціальність «Правознавство». Вказано, що військова прокуратура Центрального регіону України надасть позивачці роботу за спеціальністю, отриманою після закінчення академії

Крім того, ОСОБА_1 , в період з 01.09.1995 до 29.06.2000 навчалась в Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого за спеціальністю «правознавство», після закінчення якого 30.06.2000 їй видано диплом спеціаліста з відзнакою серії НОМЕР_1 за кваліфікацією «юрист».

Поряд із тим, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 , позивачка з 01.09.1995 по 29.06.2000 навчалася у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого.

Відповідно до змісту архівної довідки від 25.01.2024 за № П-39/51, виданої Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) наказом № 186-С від 31.07.1995 зарахована студенткою 1-го курсу денного військово-юридичного факультету № 6 Національної юридичної академії України. Наказом № 33-С від 07.02.2000 ОСОБА_4 у зв`язку з одруженням змінила прізвище на ОСОБА_5 .. Наказом № 155-С від 30.06.2000 її було відраховано з Академії в зв`язку з закінченням навчання і отриманням повної вищої освіти за спеціальність «Правознавство» та здобуттям кваліфікації юриста з 30.06.2000. 29.06.2000 їй було видано диплом спеціаліста з відзнакою НОМЕР_2 на ім`я « ОСОБА_5 ».

Водночас, згідно з переліком вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 № 1410 «Про створення єдиної системи військової освіти» Національна юридична академія України імені Ярослава Мудрого (військово-юридичний факультет) входить до військових навчальних підрозділів Міноборони України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, що діяла на момент навчання позивачки) встановлені такі види військової служби: військова служба (навчання) за контрактом курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети військової підготовки, відділення військової підготовки, інститути військової підготовки) з програмами підготовки на посади осіб офіцерського складу.

Відповідно до пункту 15 «Тимчасового положення про організацію підготовки офіцерів у цивільних вищих навчальних закладах», затвердженого спільним наказом Міністра освіти України та Міністерства оборони України від 28.12.1995 № 360/342 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.01.1996 за № 39/1064, (який був чинним на момент навчання позивача) вбачається, що військові факультети при цивільних вищих навчальних закладах є вищими військово-навчальними закладами Міністерства оборони України, що створені для підготовки офіцерів з вищою освітою з залученням професорсько-викладацького складу навчально-матеріальної бази цивільних вищих навчальних закладів.

Відповідно до указу Президента України від 20.11.1996 № 1105/96 «Про заходи щодо підготовки кадрів військової юстиції та організації науково дослідної роботи у галузі військового законодавства», вказано, що військово-юридичний факультет (військової юстиції) утворений у складі національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого, відноситься до системи військової освіти та перебуває в оперативному управлінні Міністерства оборони України, тобто має статус військово-навчального закладу.

Даний статус встановлено постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 22.01.1998 «Про утворення військово-юридичного факультету Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого» та постановою № 1410 від 15.12.1997 «Про Перелік вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти», де також зазначено факультет військової юстиції Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого.

Згідно пункту 1.7 Інструкції про організацію освітньої діяльності у вищих військових навчальних закладах Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 399 від 30.10.1998, до вищих військових навчальних закладів відносяться такі військові структури, як військові факультети при цивільних вищих навчальних закладах, які готують фахівців з відповідними освітньо-кваліфікаційними рівнями.

З урахуванням вищезазначених нормативно-правових актів, період навчання позивачки з 01.09.1995 по 29.06.2000 на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, є військовою службою, внаслідок чого, підлягає зарахуванню в повному обсязі до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з статтею 86 Закону України «Про прокуратуру».

Щодо зарахування трудового стажу за вислугою років, колегія суддів вказує на наступне.

Згідно рішення від 11.03.2024 № 51 відповідач відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до вимог статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-V11 від 14.10.2014, через відсутність на день звернення вислуги років, передбаченої частиною 6 названої статті, не менше 25 років. В цьому ж рішенні зазначено, що згідно з поданими документами, на дату звернення вислуга років заявниці становить 23 роки 08 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів 21 рік 03 місяці.

Дослідивши трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , колегія суддів встановила наступні записи: з 01.08.2002 призначена на посаду помічника прокурора м. Івано-Франківськ, відповідно до наказу № 308 від 29.07.2002; з 12.07.2004 призначена на посаду старшого помічника прокурора м. Івано-Франківськ, відповідно до наказу № 360 від 12.07.2004; з 03.02.2006 призначена на посаду прокурора відділу представництва інтересів громадян та держави в судах, відповідно до наказу № 63 від 03.02.2006; з 07.02.2009 призначена на посаду старшого прокурора відділу представництва інтересів громадян та держави в судах, відповідно до наказу № 60 від 07.02.2009; 04.02.2011 прийнято присягу працівника прокуратури; з 01.02.2012 призначена на посаду начальника відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури області, відповідно до наказу № 56к від 01.02.2012; з 02.07.2012 призначена на посаду начальника управління представництва захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області, відповідно до наказу № 651к від 02.07.2012; з 21.01.2015 у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису прокуратури Івано-Франківської області призначено на посаду заступника начальника управління представництва захисту інтересів громадян та держави в суді начальника відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді, відповідно до наказу № 25к від 21.01.2015; з 11.08.2015 у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису прокуратури Івано-Франківської області призначена на посаду начальника відділу забезпечення представництва в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді, відповідно до наказу № 774к від 11.08.2015; з 13.04.2016 у зв`язку із зміною структури та штатного розпису прокуратури Івано-Франківської області призначена на посаду начальника відділу представництва інтересів громадянина або держави в суді та при виконанні судових рішень прокуратури Івано-Франківської області, відповідно до наказу № 306к від 13.04.2016; з 19.07.2018 - у зв`язку із зміною структури та штатного розпису прокуратури Івано-Франківської області призначена на посаду начальника відділу забезпечення представництва в суді управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді, відповідно до наказу № 533к від 19.07.2018; з 11.09.2020 переведена на посаду прокурора відділу представництва інтересів держави в суді обласної прокуратури, відповідно до наказу № 735к від 11.09.2020; з 27.10.2020 призначена на посаду заступника начальника відділу представництва інтересів держави в суді, відповідно до наказу № 1064к від 27.10.2020.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до вказаних записів загальний стаж ОСОБА_1 за вислугу років становить 21 рік 06 місяців 02 дні.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній.

У пунктах 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110 (Інструкція № 58), встановлено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.14 Інструкція № 58 встановлено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки Відомості про роботу пишеться: прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у Класифікаторі професій.

Відповідно до пункту 2.15 Інструкції № 58 якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Колегія суддів зазначає, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу ОСОБА_1 , тобто, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства. Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача, апелянтом не надано, внаслідок чого, останні безпідставно в повній мірі не взяті до уваги відповідачем при призначення пенсії.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за № 51 від 11.03.2024 про відмову в призначенні пенсії по заяві від 04.03.2024 винесено не обґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що відповідач повинен зарахувати до вислуги років позивачки, що дає право на пенсію згідно з статтею 86 Закону Україну «Про прокуратуру»: період навчання позивача з 01.09.1995 по 29.06.2000 на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, як військової служби, та 21 року 06 місяців 02 днів, як періоду безперервного перебування на посадах в органах прокуратури з 01.08.2002 по час звернення - 04.03.2024

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 04.03.2024 про призначення пенсії за вислугою років з урахуванням висновків суду.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 травня 2024 року у справі № 300/2027/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний