Справа № 320/11124/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року м.Київ № 320/11124/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо заміни зіпсованого при використанні посвідчення особи з інвалідності 1 групи;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , подану 27.07.2023, з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що у 2015 році йому встановлено першу групу інвалідності, відповідачем документовано його посвідченням інваліда 1 групи. 27.07.2023 у зв`язку з пошкодженням посвідчення інваліда війни позивач звернувся до відповідача з заявою про його заміну. Однак, відповідач відмовив у видачі нового посвідчення оскільки є визначення відповідною МСЕК причинного зв`язку поранення ОСОБА_1 із захистом Батьківщини та не підтверджено перебування ОСОБА_1 у складі добровольчого формування.

Ухвалою суду від 14.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що посвідченням серії НОМЕР_1 від 25.11.2015 встановлювався статус позивачу «Особа з інвалідністю внаслідок війни 1 групи» без зазначення пункту і статті Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". На думку відповідача незрозумілим є визначення відповідною МСЕК причинного зв`язку поранення ОСОБА_1 із захистом Батьківщини, оскільки згідно з наявними документами на момент отримання поранення, що призвело до інвалідності, він не належав до військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних). Крім того, відповідач стверджує, що не підтверджено перебування ОСОБА_1 у складі добровольчого формування і відповідно, відсутня довідка АТЦ при СБУ про виконання добровольчими формуваннями завдань антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами, Національною гвардією чи іншими утвореними відповідно до закону військовими формуваннями та правоохоронними органами. Оскільки ОСОБА_1 як цивільна особа, яка згідно з показаннями свідків добровільно забезпечував (або добровільно залучався до забезпечення) проведення антитерористичної операції, та став особою з інвалідністю внаслідок поранення, одержаного під час забезпечення проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах та у період її проведення, можливо розглянути питання встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 14 частини другої статті 7 Закону України за умови надання документів, визначених підпунктом 4 пункту 4 Порядку, про що заявнику було повідомлено. Виходячи з наведеного, підстави для задоволення позову відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту.

23 листопада 2015 року актом огляду медико-соціальної комісії №1096 позивачу встановлено першу групу інвалідності, причина інвалідності - поранення пов`язане із захистом Батьківщини довічно.

24.11.2015 позивачеві видано довідку МСЕК серії АВ № 0214301.

На підставі вказаної довідки МСЕК, серії АВ № 0214301, управлінням соціального захисту населення Вишгородської райдержадміністрації Київської області, я отримав посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_3 , в якому зазначено що пред`явник цього посвідчення є інвалідом 1 групи і має право на пільги , встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України.

27.07.2023 позивач через Центр надання адміністративних послуг Подільського району звернувся до Управління із заявою від 27.07.2023 № 64046-07-14 стосовно надання адміністративної послуги «Надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни», а саме - заміна посвідчення в зв`язку з непридатністю.

До своєї заяви позивач долучив наступні документи: посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни НОМЕР_4 від 25.11.2015, видане Управлінням соціального захисту населення Вишгородської райдержадміністрації Київської області, копія паспорту громадянина України зразка 2016 року на ім`я ОСОБА_1 , довідки про реєстрацію місця проживання від 24.09.2020; фото розміром 3 х 4 - 2 шт.

Листом відповідача від 25.08.2023 №10651-6480 повідомлено позивачеві про те, що з метою прийняття правомірного рішення по заміні посвідчення, яке зіпсовано при використанні, Управлінням соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації направлено запит до Міністерства у справах ветеранів України (лист від 01.08.2023 №10651-5834). Згідно отриманого роз`яснення (лист від 18.08.2023 №7904/1.2/4.1-23) в Управління немає підстав для заміни, зіпсованого при використанні, посвідчення особи з інвалідністю 1 групи внаслідок війни.

У листі-відповіді Міністерства у справах ветеранів України від 18.08.2023 №7904/1.2/4.1-23 зазначено про те, що надані позивачем документи не відповідають вимогам Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не могли бути підставою для встановлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

05.02.2024 представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом про надання інформації, на підставі якого нормативно-правового акту, або норми Закону, ветерану війни 1-ї групи, ОСОБА_1 , було відмовлено у заміні раніше виданого посвідчення ветерана війни 1-ї групи, на новий бланк, з підстав псування старого бланку посвідчення, без зміни або присвоєння статусу інвалідності.

На вказане звернення представника позивача, відповідач надав відповідь №106/51 від 20.02.2024 про те, що відповідно до пункту 8 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 «Про порядок видач? посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни», при заповненні посвідчення прописом зазначається (на правій внутрішній стороні у правому верхньому куті) пункт і стаття Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон України), відповідно до якого установлено статус. Оскільки посвідчення серія НОМЕР_1 від 25.11.2015 видавалося ОСОБА_1 Управлінням соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації та встановлювався статус «Особа з інвалідністю внаслідок війни 1 групи» без зазначення пункту і статті Закону України, то з метою соціального захисту ОСОБА_1 , прийняття правомірного рішення по заміні посвідчення та вірного визначення пункту статті 7 Закону України, Управлінням було направлено запит до Міністерства у справах ветеранів України, як головного органу у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни на який покладено завдання розробки проектів законів та інших нормативно-правових актів з питань, що належать до його компетенції. Копію відповіді Міністерства у справах ветеранів України було надіслано ОСОБА_1 .

Не погодившись із зазначеною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них передбачено приписами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон № 3551-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №3551-XII цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Згідно статті 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Таким чином, цією нормою законодавець визначив загальне поняття «ветеран війни», яке об`єднує різні групи осіб в залежності від особливостей їх участі у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Відповідно до статті 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами (пункт 2 частини другої статті 7 Закону №3551-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України №302 від 12.05.1994 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни (далі - Положення №302).

Згідно з пунктом 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до пункту 7 Положення № 302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Пунктом 10 Положення №302 визначено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідченні (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Таким чином, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тому у разі закінчення терміну дії посвідчення та продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності, вклеюванню нового бланку із відповідними записами чи видачі нового посвідчення безтерміново, передує встановлення, чи особа має право на статус ветерана війни.

Таким чином, видання посвідчення уповноваженим органом держави є встановлення та визнання державою відповідного статусу особи на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Судом встановлено, що рішення про надання позивачеві статусу "Особи з інвалідністю внаслідок війни 1 групи" було прийняте Вишгородською районною державною адміністрацією і на даний час таке рішення не скасовано та є чинним.

Наявна у матеріалах справи копія пошкодженого посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 25.11.2015, що підтверджує факт встановлення позивачу статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни.

Тобто, при зверненні 27.07.2023 позивача щодо видачі нового посвідчення замість раніше виданого, що стало непридатним, відповідач не спростовує правомірність присвоєння позивачеві статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 1 групи, але дійшов висновку про відсутність підстав для видачі позивачеві нового посвідчення.

При цьому, у матеріалах справи відсутні відомості про наявність будь-яких рішень щодо позбавлення ОСОБА_1 наданого йому раніше статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, а також про вилучення у нього такого посвідчення.

Суд зазначає, що втрата посвідчення особи з інвалідності не може бути прирівняна до втрати раніше наданого статусу, оскільки посвідчення лише є документом, який підтверджує такий статус, а не наділяє особу таким статусом.

Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не передбачено право суб`єкта, що видає дублікат, перевіряти та скасовувати рішення, на підставі яких видано оригінал документа. З огляду на те, що статус позивача був установлений, він не був зобов`язаний при зверненні за отриманням дубліката повторно доводити свою належність до відповідної категорії осіб. За наявності сумнівів саме відповідач або інша особа зобов`язана була довести протилежне, використовуючи процедуру, визначену законом.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 08.11.2016 у справі №569/23009/13-а.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в рамках розгляду вказаної справи суд не має перевіряти правомірність надання позивачеві відповідного статусу.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що відмова відповідача у видачі позивачу посвідчення є безпідставною.

Разом із тим у зв`язку із визнанням відмови відповідача у видачі дублікату протиправною, а також з огляду на наявність у відповідача дискреційних повноважень щодо видачі такого посвідчення, на думку суду, слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням викладених у цьому рішенні висновків.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо заміни зіпсованого при використанні посвідчення особи з інвалідності 1 групи.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації (код ЄДРПОУ - 37393782, вул.Ярославська, 31-Б, м.Київ, 04071) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , паспорт (ID) НОМЕР_6 , виданий 25 квітня 2017 року, орган що видав документ 8031), подану 27.07.2023 про заміну зіпсованого посвідчення особи з інвалідністю 1 гпупи, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.