Справа № 600/761/24-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/761/24-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Григораш В.О.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

25 вересня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Білої Л.М. ,

за участю: секретаря судового засідання: Литвина Д.С.,

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Якименка М.М.

третьої особи: Мінтенко Ю.І.

представника третьої особи: Морозової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , в якому просив:

-визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 06.02.2024, винесену головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бистрицькою Тетяною Василівною в межах виконавчого провадження №73741854;

-визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 14.02.2024, винесену головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бистрицькою Тетяною Василівною в межах виконавчого провадження №73741854.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду 16 квітня 2024 року позов задоволено:

-визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу від 06.02.2024, винесену головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бистрицькою Тетяною Василівною, в межах виконавчого провадження №73741854;

-визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу від 14.02.2024, винесену головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бистрицькою Тетяною Василівною, в межах виконавчого провадження №73741854.

Не погодившись з судовим рішенням, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просить її задовольнити. В свою чергу, позивач заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги і просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач подав заяву про розгляд справи без участі його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 20.09.2023 у справі №727/5956/23, зокрема зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у необмеженому спілкуванні з дитиною- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою засобів зв`язку, із урахуванням режиму сну дитини, шляхом надання батьком дитині доступу до Мобільного телефону; зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити побачення та спілкування малолітнього ОСОБА_3 , з матір`ю ОСОБА_2 , шляхом періодичних побачень, в присутності батька, за місцем проживання дитини, кожної суботи з 16:00 години до 19:00 години.

21.12.2023 ОСОБА_2 звернулась до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою, в якій просила прийняти до виконання постанову Чернівецького апеляційного суду від 20.09.2023 по справі 727/5956/23, щодо зобов`язання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , не чинити ОСОБА_2 перешкод у необмеженому спілкуванні в дитиною - ОСОБА_3 , за допомогою засобів зв`язку, із урахуванням режиму сну дитини, шляхом надання батьком дитині доступу до мобільною телефону. А також, зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити побачення та спілкування малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 , шляхом періодичних побачень, в присутності батька, за місцем проживання дитини, кожної суботи з 16:00 години до 19:00 години.

09.01.2024 державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицькою Тетяною Василівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №73741854 про примусове виконання постанови Чернівецького апеляційного суду №727/5956/23, виданої 20.09.2023.

Листом від 09.01.2024 №3707 Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив позивача про відкриття виконавчого провадження.

09.01.2024 викликом державного виконавця №3739 зобов`язано ОСОБА_1 з`явитись до виконавця 17.01.2024, 15:30 год за адресою: 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9, щодо виконання постанови Чернівецького апеляційного суду №727/5956/23 від 20.09.2023.

В той же день, головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицькою Т.В. винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9446,00 грн, про що позивача повідомлено листом від 09.01.2024.

19.01.2024 представник позивача звернувся до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою, в якій просив закінчити виконавче провадження №727/5956/23 на підставі ч.4 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", а також врахувати надані висновки психологів та висновки експертів, які засвідчують небажання ОСОБА_4 спілкуватися й зустрічатися з матір`ю, під час проведення виконавчих дій.

29.01.2024 ОСОБА_2 звернулась до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із повідомленням про невиконання боржником судового рішення та клопотанням про забезпечення виходів державного виконавця для проведення виконавчих дій, в якому просила вжити необхідних заходів по відношенню до боржника та скласти акти не виконання рішення.

03.02.2024 посадовою особою відповідача складено акт, з якого слідує, що виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , з метою перевірки виконання рішення суду, встановлено, що боржник рішення не виконує, про причини невиконання рішення не повідомив.

У зв`язку із цим, постановою головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицькою Т.В. про накладення штрафу від 06.02.2024 ВП №73741854 за невиконання судового рішення накладено на боржника - ОСОБА_1 штраф на користь держави у розмірі 1700,00 грн. Зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

12.02.2024 ОСОБА_2 звернулася до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із повідомленням про невиконання боржником судового рішення та клопотанням про забезпечення виходів державного для проведення виконавчих дій, в якому просила вжити необхідних заходів по відношенню до боржника та скласти акти не виконання рішення.

14.02.2024 головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицькою Т.В. складеного акт державного виконавця, згідно якого державним виконавцем встановлено, що рішення боржником не виконується. Даний факт підтверджується заявою стягувача про невиконання боржником судового рішення та талоном-повідомленням єдиного обліку №7746 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.02.2024 (Т.1 а.с. 28-29).

Постановою головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицькою Тетяною Василівною від 14.02.2024 ВП №73741854 накладено штраф за повторне невиконання судового рішення без поважних причин на боржника ОСОБА_1 накладено штраф на користь держави у розмірі 3400,00 грн. Зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Вважаючи постанови про накладення штрафу від 06.02.2024 №73741854 та від 14.02.2024 №73741854 протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 1 Закону України № 1404-VІІІ Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404-VІІІ) закріплено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі-рішення)-сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ).

Положеннями статті 63 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

За змістом ч.ч.1,2,3,4 ст. 64-1 Закону № 1404-VІІІ виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Згідно зі статтею 75 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

За приписами пункту 9 розділу ІХ Інструкції №512/5 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону.

При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення необхідно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Повторним невиконанням судового рішення в розумінні статті 64-1 Закону №1404-VІІІ є встановлений відповідним актом факт наступного невиконання боржником судового рішення після складення акта про невиконання такого рішення вперше та винесення відповідної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.

При цьому, визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.07.2023 у справі № 380/16763/22 (провадження К/990/18368/23).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для винесення постанови від 06.02.2024 ВП №73741854 слугував акт державного виконавця від 03.02.2024, яким встановлено факт невиконання позивачем, як боржником у виконавчому провадженні ВП №73741854, судового рішення.

Відповідно до п.8 Розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5 (даліІнструкція № 512/5) акт-документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

У вступній частині акта зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт.

У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції, а у кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються).

Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта.

Отже, у акті державний виконавець зазначає, серед іншого, мету і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

Разом з тим, як обгрунтовано звернуто увагу судом першої інстанції, в акті державного виконавця від 03.02.2024 не зазначено жодних даних, які б свідчили про вчинення позивачем перешкод у спілкуванні матері з дитиною (не допуск до квартири державного виконавця та стягувача по виконавчому провадженні, відсутність проживання позивача з дитиною у встановлений постановою суду час для побачення, тощо).

Більше того, як вбачається зі змісту акту та спірних постанов, відповідачем взагалі не досліджувались причини невиконання рішення суду, у той час як підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII може слугувати невиконання рішення саме без поважних причин, та такий факт має бути встановлений на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу.

При цьому, як вірно звернуто увагу судом першої інстанції, обов`язок щодо перевірки факту виконання рішення суду покладено законом саме на державного виконавця.

Як стверджує позивач, неможливість зустрічі та спілкування малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю викликана поведінкою останнього, оскільки той категорично відмовляється зустрічатися з ОСОБА_2 , що унеможливлює виконання рішення суду.

В той же час, зважаючи на те, що Акт державного виконавця не містить інформації про те, чи були з боку боржника вчинені дії щодо перешкоджання у спілкуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та в чому такі проявилися, неможливо спростувати доводи позивача про те, що виконання рішення суду не відбулося з незалежних від нього причин.

Окрім іншого, із акту державного виконавця від 14.02.2024 вбачається, що такий акт складено за відсутності стягувача та боржника, що не відповідає вимогам Закону №1404 та Інструкції №512/5.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч.1 та 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідачем не обґрунтовано та належними доказами не підтверджено те, що боржник здійснював вплив на дитину чи чинив перешкоди по виконанню рішення суду.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що відповідачем не дотримано процедури складення вказаного акту державного виконавця від 14.02.2024, у зв`язку з чим, зважаючи на порушення процедури складання акту державного виконавця, наявні правові підстави для скасування оскаржуваних постанов.

Що стосується висновків спеціалістів, на які посилається позивач, то колегія суддів не надає їм правової оцінки, оскільки це виходить як за межі адміністративного судочинства, так і за рамки розгляду даної адміністративної справи, предметом якої є постанови державного виконавця.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Біла Л.М.