Справа № 580/5410/24
Суддя: Альона КАЛІНОВСЬКА
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року справа № 580/5410/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каліновської А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді рапорта ОСОБА_1 від 28.11.2023 про звільнення останнього з військової служби на підставі абзацу 11 п.п. г, п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 самостійно виховує дітей віком до 18 років;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 28.11.2023 про його звільнення з військової служби на тій підставі, що він самостійно виховує дітей віком до 18 років.

Також позивач просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь понесені ним судові витрати.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 15.04.2023 був мобілізований під час загальної мобілізації та проходить військову службу у Збройних Силах України. Позивач має двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження. Дружина позивача, яка є мамою спільних дітей - ОСОБА_4 позбавлена батьківських прав рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 26.10.2023. 28.11.2023 позивачем було подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку із сімейними обставинами, а саме через те, що він самостійно виховує дітей віком до 18 років. До рапорту додано копії свідоцтв про народження дітей завірені нотаріусом, копію рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 26.10.2023. За результатами розгляду відповідного рапорту позивач отримав лист - відповідь за підписом командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 від 07.12.2023, яким йому повідомлено, що рапорт від 28.11.2023 щодо звільнення з військової служби не був розглянутий у зв`язку з самовільним залишенням позивачем частини 08.10.2023. Позивач вважає відмову у звільненні його з військової служби протиправною та такою, що не відповідає вимогам законодавства чинного на час виникнення спору.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Звернення позивача одразу до командира військової частини НОМЕР_1 не є належним,

оскільки порушує вимоги статтей 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині звернення до свого безпосереднього начальника. Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України. На даний момент солдат призваний по мобілізації ОСОБА_1 вчинив самовільне залишення військової частини і рапорт ним був поданий вже після самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , тобто вже після вчинення правопорушення та в період безпідставної відсутності на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . Таким чином, відповідач зазначає, що процедура звільнення військовослужбовця з військової служби чітко визначена актами законодавства у сфері військового обов`язку та військової служби, підстав для задоволення рапорту на звільнення немає, оскільки його подано у період вчинення ним самовільного залишення військової частини й задовольнити рапорт немає можливості.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

З 15.04.2023 позивач був мобілізований під час загальної мобілізації та проходить військову службу у Збройних Силах України.

Відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 23.08.2022 позивач є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 23.08.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 26.10.2023 у справі №706/1179/23, що набрало законної сили 28.11.2023. ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав відносно синів: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У вказаному рішенні Христинівського районного суду Черкаської області від 26.10.2023 у справі №706/1179/23 судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 2007 року перебували у цивільному шлюбі. Під час спільного проживання у сторін народилось два сина: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 .

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 стала ухилятись від виконання батьківських обов`язків, а тому вказаним рішенням її позбавлено батьківських прав відносно синів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2023 №3997 за самовільне залишення військової частини з 10 години 00 хвилин 08 жовтня 2023 року порушення вимог статей 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на підставі пункту в статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних сил України на водія 2 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 7 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата призваного по мобілізації ОСОБА_1 , накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана». Також у вказаному наказі зазначено про необхідність направлення матеріалів службового розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідувань міста Запоріжжя.

28.11.2023 позивачем було подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку із сімейними обставинами, а саме через те, що він самостійно виховує дітей віком до 18 років. До рапорту додано копії свідоцтв про народження дітей завірені нотаріусом, копію рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 26.10.2023.

За результатами розгляду відповідного рапорту позивач отримав лист - відповідь за підписом командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 від 07.12.2023 №693/12793, яким йому повідомлено, що рапорт від 28.11.2023 щодо звільнення з військової служби не був розглянутий, у зв`язку з самовільним залишенням позивачем частини 08.10.2023.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді рапорта ОСОБА_1 від 28.11.2023 про звільнення останнього з військової служби на підставі абзацу 11 п.п. г, п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 самостійно виховує дітей віком до 18 років, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується приписами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також бере до уваги положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", а у частині 4 цієї статі наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період: 1) під час ді особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), 2) під час воєнного стану.

Зокрема, у абзаці 2 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачені підстави звільнення військовослужбовців через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення), яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Згідно з пунктом 233 Положення, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються підстави звільнення з військової служби, думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (із змінами і доповненнями) та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Інструкція).

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.

Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 28.11.2023, в якому просив його звільнити згідно абзацу 11 п.п. "г", п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 самостійно виховує дітей віком до 18 років, однак рапорт командування не розглянуто з посиланням на те, що позивач 08.10.2023 самовільно залишив військову частину.

Відповідно до пункту 241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Згідно з пунктом 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільненні з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

З наведеного слідує, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

Пунктом 1 частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Поряд із цим, пунктом 2 цієї ж частини ст. 24 Закону (у редакції чинній на час виникнення правовідносин) визначено, що початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідачем не надано доказів, що відносно позивача внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на день звернення позивача з рапортом про звільнення.

Поряд із цим, слід зазначити, що відсутність чи наявність позивача в списках осіб, котрі самовільно залишили місце несення служби жодним чином не нівелює обов`язок відповідача належним чином здійснювати свої обов`язки щодо надання наказу про звільнення чи обґрунтованої відмови у задоволенні рапорту в разі відсутності підстав для такого звільнення, у визначений законодавством України строк та спосіб по суті порушеного в ньому питання.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що відповідач, допустив протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапорту позивача від 28.11.2023 про його звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Листом відповідача від 07.12.2023 №693/12793 повідомлено позивача про те, що його рапорт від 28.11.2023 про звільнення з військової служби не був розглянутий, у зв`язку з самовільним залишенням 08.10.2023 позивачем військової частини, тому суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивач звернувся із рапортом про звільнення одразу до командира військової частини НОМЕР_1 , а не до свого безпосереднього начальника, оскільки така обставина не слугувала підставою для не розгляду вищезазначеного рапорту позивача.

Суд приходить до висновку, що, слід визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби за абз. 11 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби від 28.11.2023 та прийняти відповідне рішення за результатами такого розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення на користь позивача з військової частини НОМЕР_1 понесених судових витрат, слід зазначити.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір, то підстави для його стягнення з відповідача відсутні.

Інших доказів понесених судових витрат, станом на час прийняття рішення, матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 2, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді рапорта ОСОБА_1 від 28.11.2023 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 11 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) від 28.11.2023 про його звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти відповідне рішення за результатами такого розгляду.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Альона КАЛІНОВСЬКА