Справа № 360/760/24
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

25 вересня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/760/24

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом представника Біленка Євгена Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 08 липня 2024 року надійшов адміністративний позов представника ОСОБА_2 (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) з такими вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 20 серпня 2022 року та інших додаткових виплат із застосуванням розрахункової величини при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплати позивачу грошове забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 20 серпня 2022 року та інші додаткові виплати із застосуванням розрахункової величини при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;

3) визнати протиправними дії відповідача стосовно утримання з доходів позивача військового збору в період його залучення до заходів національної безпеки та оборони;

4) зобов`язати відповідача нарахувати та виплати позивачу утримані з його грошового забезпечення розміри військового збору за період його залучення до заходів національної безпеки та оборони.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 29 жовтня 2017 року по 20 серпня 2022 року проходив військову службу у відповідача.

У період з 20 січня 2020 року по 20 серпня 2022 року відповідач здійснював нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення в неналежному розмірі, оскільки розмір посадового окладу, окладу за військовими (спеціальними) званнями визначав шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

З таким нарахуванням представник позивача не згоден, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі № 826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено; визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб»; в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року залишено без змін.

Відповідно з 29 січня 2020 року, тобто з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18, пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 втратив чинність та відновлено дію пункту 4 постанови КМУ № 704 у первісній редакції, тобто в редакції, що передбачає визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Тому позивач має право на перерахунок грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інші види виплат, які розраховуються із базової величини окладу за військовим званням та/або посадового окладу.

Також відповідачем всупереч положень абзаців другого та третього підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України в період з березня 2018 року по жовтень 2020 року, з грудня 2020 року по березень 2022 року, незважаючи на безпосередню участь позивача в цей період в антитерористичній операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), з грошового забезпечення позивача здійснювалось утримання військового збору.

Ухвалою від 15 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу (представнику позивача) протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для поновлення строку та доказами поважності причин його пропуску.

Внаслідок невиконання позивачем у визначений судом строк вимог ухвали від 15 липня 2024 року та неподання ним заяви про поновлення строку звернення до суду, ухвалою від 29 липня 2024 року позовну заяву в частині позовних вимог щодо нарахованого за період з 19 липня 2022 року по 20 серпня 2022 року грошового забезпечення повернуто позивачу.

Ухвалою від 29 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в частині позовних вимог про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року та інших додаткових виплат із застосуванням розрахункової величини при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачу грошове забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року та інші додаткові виплати із застосуванням розрахункової величини при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;

визнання протиправними дій відповідача стосовно утримання з доходів позивача військового збору в період його залучення до заходів національної безпеки та оборони;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачу утримані з його грошового забезпечення розміри військового збору за період його залучення до заходів національної безпеки та оборони;

визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; запропоновано відповідачу подати відзив на позов та зобов`язано відповідача надати до суду докази, яких не вистачає для розгляду справи.

Від представника Військової частини НОМЕР_1 до суду 15 серпня 2024 року надійшов відзив, в якому представник заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

Пунктом 4 Постанови КМУ № 704 в редакції Постанови КМУ № 103 визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мiнiмуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 i l4.

Питання про невідповідність положень пункту Постанови КМУ № 704 в редакції Постанови КМУ № 103 рішенню Шостого апеляційного адміністративного суду по справі № 826/6453/18 про скасування даної редакції, та питання чинності чи не чинності Постанови КМУ № 704 в редакції на момент її прийняття, не є компетенцією відповідача під час розрахунку грошового забезпечення позивача.

Досліджуючи, зокрема, чинну Постанову КМУ № 704, то там можна побачити пункт 4 в редакції Постанови КМУ № 103, який законодавець досі не змінив.

Маючи право лише виконувати вимоги законодавства, а не його змінювати чи виходити за його рамки, відповідач правомірно застосував положення пункту 4 в редакції Постанови КМУ № 103. З огляду на вказане, протиправна складова саме у діях відповідача відсутня взагалі.

Наголошує на тому, що саме положення Закону України № 1774-VII вказують на те, що при обчисленні грошового забезпечення не застосовується мінімальна заробітна плата (чи її частина), на підставі чого позивачеві й було відмовлено в його проханні, та повинно бути відмовлено в ycіx подібних випадках, що також відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11 грудня 2019 у справі № 240/4946/18, щодо застосування норм права в таких випадках.

Також звертає увагу суду, що пунктом 2 ПКМУ від 12.05.2023 № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» внесено зміни до пункту 4 ПКМУ № 704, виклавши абзац перший в такій редакції: «4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Таким чином, розрахунок посадового окладу та окладу за військовим званням були розраховані та виплачені позивачу з урахуванням вимог діючого законодавства.

Щодо військового збору, представником відповідача зазначено, що з аналізу підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, постанови КМУ від 30.12.2015 № 1161 «Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором» слідує висновок, що до введення в Україні режиму військового стану, чинним законодавством були передбачені пільги з оподаткування військовим збором, які розповсюджувалися на осіб, які беруть безпосередню участь: 1) в антитерористичній операції; 2) у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

На підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь, законодавством визначався відповідний перелік документів для підтвердження такого статусу.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено і діє воєнний стан.

Законом України від 19.06.2022 № 2308-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2308-ІХ), який набрав чинності 09.07.2022, підпункт 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України доповнено новим абзацом, яким поширено пільги з оподаткування військовим збором на осіб, які беруть безпосередню участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

Надалі постанову КМУ № 1161 щодо підтвердження статусу осіб доповнено новим абзацом, згідно з яким підтвердження участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів (копій наказів) командирів (начальників) про виплату додаткової винагороди, передбаченої абзацом першим пункту 1 постанови КМУ № 168.

Оскільки воєнний стан розпочався 24 лютого 2022 року, а норми Постанови КМУ № 1161 не передбачали звільнення від оподаткування військовим збором в період воєнного стану військовий збір позивачу не компенсувався.

З урахуванням положень наведених нормативно правових актів стає зрозумілим, що військовий збір це в першу чергу загальнодержавний податок, який справляється з доходів фізичних осіб, має фіксовану ставку та тимчасовий характер.

Згідно з довідкою щодо утриманого та компенсованого позивачу військового збору від 14 серпня 2024 року № 580 за період з січня 2018 по січень 2022 утримувався військовий збір в поточному місяці за попередній за кількість діб безпосередньої участі в АТО/ООС. В свою чергу, додаткова винагорода за участь в АТО/ООС також нараховувалась в поточному за попередній, тобто в лютому 2018 року позивач отримав винагороду за 28 діб січня (пропорційно участі). Оскільки додаткова винагорода виплачена у лютому 2018 за січень 2018, відповідно військовий збір компенсований у березні 2018 року за лютий 2018. Додатково вказаний факт підтверджують картки грошового забезпечення за 2018-2022, які містяться в матеріалах справи.

Як вбачається з карток грошового забезпечення за 2018 2022 роки, які долучені представником позивача до матеріалів позову позивачу військовий збір компенсувався пропорційно дням залучення до АТО/ООС. Варто зауважити, що військовий збір компенсувався в поточному місяці за попередній.

Відповідач не заперечує, що позивач приймав участь у АТО/ООС та здійснював заходи із забезпечення національно безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, оскільки позивачу нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією посвідчення від 07 листопада 2022 року серії НОМЕР_3 .

Позивач в період з 30 жовтня 2017 року по 20 серпня 2022 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями довідки військової частини НОМЕР_1 від 30 липня 2024 року № 08/3589, військового квитка від 22 червня 2010 року серії НОМЕР_4 .

Також згідно із записами у пункті 20 військового квитка позивач:

брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області у складі військової частини НОМЕР_1 в період з 30 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року;

брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони на території Луганської області у складі військової частини НОМЕР_1 в період з 01 травня 2018 року по 23 лютого 2022 року.

Згідно з копією витягу з наказу начальника НОМЕР_5 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) від 17 серпня 2022 року № 2516-ОС позивача звільнено з військової служби за пунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у відставку без права носіння військової форми одягу.

Дослідженням копії наявної в матеріалах справи довідки Військової частини НОМЕР_1 від 12 серпня 2024 року № 574 про види грошового забезпечення, що нараховані ОСОБА_1 за період з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року встановлено, що грошове забезпечення позивача нараховувалося відповідно до пункту 4 Постанови № 704 з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, які розраховувалися шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року, виходячи з розміру 1762 грн, та визначалися шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 даної Постанови.

Також дослідженням вказаної довідки встановлено, що позивачу, серед інших складових грошового забезпечення, нарахована:

винагорода за участь в ООС (на лінії бойового зіткнення): у травні 2020 року в сумі 1700,00 грн, у липні 2020 року 2833,33 грн, у грудні 2020 року 13600,00 грн, у січні 2021 року 8774,19 грн, у лютому 2021 року 9322,58 грн, у березні 2021 року 17000,00 грн, у квітні 2021 року 17000,00 грн, у травні 2021 року 17000,00 грн, у червні 2021 року 11516,13 грн, у липні 2021 року 15300,00 грн, у серпні 2021 року 17000,00 грн, у вересні 2021 року 4935,48 грн, у жовтні 2021 року 14166,67 грн, у листопаді 2021 року 17000,00 грн, у грудні 2021 року 17000,00 грн, у січні 2022 року 16451,61 грн, у лютому 2022 року 17000,00 грн;

винагорода за участь в ООС: у січні 2020 року в сумі 5870,97 грн, у лютому 2020 року 6500,00 грн, у березні 2020 року 6500,00 грн, у квітні 2020 року 6500,00 грн, у травні 2020 року 5850,00 грн, у червні 2020 року 4403,23 грн, у липні 2020 року 5416,67 грн, у серпні 2020 року 3983,87 грн, у вересні 2020 року 4822,58 грн, у жовтні 2020 року 6500,00 грн, у грудні 2020 року 7800,00 грн, у січні 2021 року 3145,16 грн, у лютому 2021 року 2935,48 грн, у липні 2021 року 650,00 грн, у жовтні 2021 року 433,33 грн, у січні 2022 року 209,68 грн, у березні 2022 року 5339,29 грн;

додаткова винагорода по ПКМ № 168 (30000): у березні 2022 року в сумі 5357,14 грн та 24193,55 грн, у квітні 2022 року 5806,45 грн, у травні 2022 року 30000,00 грн, у червні 2022 року 30000,00 грн, у липні 2022 року 30000,00 грн;

додаткова винагорода по ПКМ № 168 (70000): у квітні 2022 року в сумі 20806,45 грн, у травні 2022 року 53666,67 грн.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією довідки Військової частини НОМЕР_1 від 14 серпня 2024 року № 580 щодо утримання та компенсації військового збору з грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2018 року по 20 серпня 2022 року з нарахованого грошового забезпечення в загальній сумі 1346850,47 грн, утримано військовий збір в загальній сумі 20202,76 грн, загальна сума компенсації військового збору 12509,87 грн, зокрема:

у січні 2018 року з суми 11634,40 грн утримано військовий збір в сумі 174,52 грн, компенсовано за 28 діб в сумі 157,63 грн;

у лютому 2018 року з суми 11198,92 грн утримано військовий збір в сумі 167,98 грн, компенсовано за 21 добу в сумі 125,99 грн;

у березні 2018 року з суми 10732,59 грн утримано військовий збір в сумі 160,99 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 160,99 грн;

у квітні 2018 року з суми 11787,50 грн утримано військовий збір в сумі 176,81 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 176,81 грн;

у травні 2018 року з суми 11922,80 грн утримано військовий збір в сумі 178,84 грн, компенсовано за 27 діб в сумі 155,77 грн;

у червні 2018 року з суми 11342,15 грн утримано військовий збір в сумі 170,13 грн, компенсовано за 25 діб в сумі 141,78 грн;

у липні 2018 року з суми 19390,60 грн утримано військовий збір в сумі 290,86 грн, компенсовано за 25 діб в сумі 234,56 грн;

у серпні 2018 року з суми 11051,83 грн утримано військовий збір в сумі 165,78 грн, компенсовано за 27 діб в сумі 144,39 грн;

у вересні 2018 року з суми 11342,15 грн утримано військовий збір в сумі 170,13 грн, компенсовано за 27 діб в сумі 153,12 грн;

у жовтні 2018 року з суми 11757,59 грн утримано військовий збір в сумі 176,36 грн, компенсовано за 29 діб в сумі 164,99 грн;

у листопаді 2018 року з суми 12683,18 грн утримано військовий збір в сумі 190,25 грн, компенсовано за 17 діб в сумі 107,81 грн;

у грудні 2018 року з суми 11813,50 грн утримано військовий збір в сумі 177,20 грн, компенсовано за 13 діб в сумі 74,31 грн;

у січні 2019 року з суми 11515,15 грн утримано військовий збір в сумі 172,73 грн, компенсовано за 29 діб в сумі 161,58 грн;

у лютому 2019 року з суми 13778,18 грн утримано військовий збір в сумі 206,67 грн, компенсовано за 28 діб в сумі 206,67 грн;

у березні 2019 року з суми 14068,50 грн утримано військовий збір в сумі 211,03 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 211,03 грн;

у квітні 2019 року з суми 14211,60 грн утримано військовий збір в сумі 213,17 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 213,17 грн;

у травні 2019 року з суми 14182,25 грн утримано військовий збір в сумі 212,73 грн, компенсовано за 21 добу в сумі 144,11 грн;

у червні 2019 року з суми 13730,64 грн утримано військовий збір в сумі 205,96 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 205,96 грн;

у липні 2019 року з суми 14182,25 грн утримано військовий збір в сумі 212,73 грн, компенсовано на 11 діб в сумі 75,49 грн;

у серпні 2019 року з суми 11279,02 грн утримано військовий збір в сумі 169,19 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 169,19 грн;

у вересні 2019 року з суми 14182,25 грн утримано військовий збір в сумі 212,73 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 212,73 грн;

у жовтні 2019 року з суми 14182,25 грн утримано військовий збір в сумі 212,73 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 212,73 грн;

у листопаді 2019 року з суми 26617,06 грн утримано військовий збір в сумі 399,26 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 374,62 грн;

у грудні 2019 року з суми 21298,76 грн утримано військовий збір в сумі 319,48 грн, компенсовано за 28 діб в сумі 285,63 грн;

у січні 2020 року з суми 17381,23 грн утримано військовий збір в сумі 260,72 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 257,47 грн;

у лютому 2020 року з суми 18010,26 грн утримано військовий збір в сумі 270,15 грн, компенсовано за 29 діб в сумі 266,91 грн;

у березні 2020 року з суми 18010,26 грн утримано військовий збір в сумі 270,15 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 266,91 грн;

у квітні 2020 року з суми 18010,26 грн утримано військовий збір в сумі 270,15 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 266,91 грн;

у травні 2020 року з суми 19356,63 грн утримано військовий збір в сумі 290,35 грн, компенсовано за 21 добу в сумі 194,49 грн;

у червні 2020 року з суми 14904,60 грн утримано військовий збір в сумі 223,57 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 220,32 грн;

у липні 2020 року з суми 19525,29 грн утримано військовий збір в сумі 292,88 грн, компенсовано за 19 діб в сумі 177,43 грн;

у серпні 2020 року з суми 13345,07 грн утримано військовий збір в сумі 200,18 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 225,49 грн;

у вересні 2020 року з суми 14853,08 грн утримано військовий збір 222,80 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 222,80 грн;

у жовтня 2020 року з суми 17549,00 грн утримано військовий збір в сумі 263,24 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 263,24 грн;

у листопаді 2020 року з суми 11049,00 грн утримано військовий збір в сумі 165,74 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 165,74 грн;

у грудні 2020 року з суми 44636,97 грн утримано військовий збір в сумі 669,55 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 652,47 грн;

у січні 2021 року з суми 23299,67 грн утримано військовий збір в сумі 349,50 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 344,53 грн;

у лютому 2021 року з суми 25971,08 грн утримано військовий збір в сумі 389,57 грн, компенсовано за 28 діб в сумі 384,59 грн;

у березні 2021 року з суми 29824,52 грн утримано військовий збір в сумі 447,37 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 442,40 грн;

у квітні 2021 року з суми 30161,91 грн утримано військовий збір в сумі 452,43 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 446,20 грн;

у травні 2021 року з суми 30056,31 грн утримано військовий збір в сумі 450,84 грн, компенсовано за 21 добу в сумі 301,19 грн;

у червні 2021 року з суми 24361,24 грн утримано військовий збір в сумі 365,42 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 359,19 грн;

у липні 2021 року з суми 28792,93 грн утримано військовий збір в сумі 431,89 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 423,79 грн;

у серпні 2021 року з суми 29842,93 грн утримано військовий збір в сумі 447,64 грн, компенсовано за 9 діб в сумі 127,61 грн;

у вересні 2021 року з суми 30081,31 грн утримано військовий збір в сумі 451,22 грн, компенсовано за 27 діб в сумі 398,81 грн;

у жовтні 2021 року з суми 27865,33 грн утримано військовий збір в сумі 417,98 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 409,88 грн;

у листопаді 2021 року з суми 29842,93 грн утримано військовий збір в сумі 447,64 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 439,54 грн;

у грудні 2021 року з суми 29302,90 грн утримано військовий збір в сумі 439,54 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 439,54 грн;

у січні 2022 року з суми 30090,57 грн утримано військовий збір в сумі 451,36 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 451,36 грн;

у лютому 2022 року з суми 13799,45 грн утримано військовий збір в сумі 206,99 грн, компенсація не здійснювалась;

у березні 2022 року з суми 44459,64 грн утримано військовий збір в сумі 666,89 грн, компенсація не здійснювалась;

у квітні 2022 року з суми 40438,01 грн утримано військовий збір в сумі 606,57 грн, компенсація не здійснювалась;

у травні 2022 року з суми 100284,18 грн утримано військовий збір в сумі 1504,26 грн, компенсація не здійснювалась;

у червні 2022 року з суми 62426,21 грн утримано військовий збір в сумі 936,39 грн, компенсація не здійснювалась;

у липні 2022 року з суми 46770,50 грн утримано військовий збір в сумі 701,56 грн, компенсація не здійснювалась;

у серпні 2022 року з суми 46986,30 грн утримано військовий збір в сумі 704,79 грн, компенсація не здійснювалась;

у вересні 2022 року з суми 65675,78 грн утримано військовий збір в сумі 985,14 грн, компенсація не здійснювалась.

Вказана у вищеописаних довідках інформація також підтверджена копіями наявних в матеріалах справи архівних відомостей про грошове забезпечення позивача за 2017-2022 роки.

Також дослідженням архівних відомостей про грошове забезпечення позивача за 2017-2022 роки встановлено, що окрім вказаної у довідці Військової частини НОМЕР_1 від 12 серпня 2024 року № 574 інформації, в них наявна інформація про отримання позивачем у 2018-2019 роках винагороди за участь в ООС (2 лінія), а саме: у січні 2018 року в сумі 3500,00 грн, у лютому 2018 року 4064,52 грн, у березні 2018 року 3375,00 грн, у квітні 2018 року 4500,00 грн, у травні 2018 року 4500,00 грн, у червні 2018 року 3919,35 грн, у липні 2018 року 3750,00 грн, у серпні 2018 року 3629,03 грн, у вересні 2018 року 3919,35 грн, у жовтні 2018 року 4050,00 грн, у листопаді 2018 року 4209,68 грн, у грудні 2018 року 2550,00 грн, у січні 2019 року 1887,10 грн, у лютому 2019 року 4209,68 грн, у березні 2019 року 4500,00 грн, у квітні 2019 року 4500,00 грн, у травні 2019 року 4500,00 грн, у червні 2019 року 3048,39 грн, у липні 2019 року 4500,00 грн, у серпні 2019 року 1596,77 грн, у вересні 2019 року 4500,00 грн, у жовтні 2019 року 4500,00 грн, у листопаді 2019 року 4500,00 грн, у грудні 2019 року 10500,00 грн.

Дослідженням наявних в матеріалах справи копій особистих карток позивача за 2017-2022 роки встановлено перебування позивача у відпустках, а саме: з 29 січня по 02 лютого 2018 року (5 календарних днів); з 19 листопада по 18 грудня 2018 року (30 календарних днів); з 13 по 22 травня 2019 року (10 календарних днів); з 08 по 27 липня 2019 року (20 календарних днів); з 20 липня по 09 серпня 2020 року (20 календарних днів).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини другої третьої статті 9 Закону України від 20.11.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704) затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1 та схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови № 704, в редакції на час її прийняття, установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), яка набрала чинності 24 лютого 2018 року, затверджено зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 6 Постанови № 103 у Постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.»

Отже, з 1 березня 2018 року Урядом України запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року.

Разом із тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким, зокрема в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» були внесені зміни.

Таким чином, відповідно до редакції пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29 січня 2020 року мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Із наведеного вище слідує, що з 29 січня 2020 року - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін.

Відтак, з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також суд зважає, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Так пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2018 року.

Проте Закони України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року на 2020, 2021, 2022 роки відповідно, не містять.

Тобто положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно із цією Постановою, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року до 01 січня 2020 року - набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно із правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18 та від 10 березня 2020 у справі № 160/1088/19).

Отже з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що з 01 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Законам України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Згідно із пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Таким чином, оскільки пункт 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ є чинним та має вищу юридичну силу ніж пункт 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, суд вважає, що для обчислення розміру посадового окладу, окладу за військовими (спеціальними) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу підлягає застосуванню, як розрахункова величина, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року.

Як свідчать матеріали справи, у спірному періоді відповідач при розрахунку та виплаті розміру грошового забезпечення позивача керувався Постановою № 704, в редакції Постанови № 103, відповідно до якої розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням позивача визначав шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Суд зауважує, що оскільки з 29 січня 2020 року діє первинна редакція пункту 4 Постанови № 704, то право позивача на перерахунок розміру грошового забезпечення є беззаперечним.

Відповідно до пунктів 8, 9 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати та розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період визначаються Законом про Державний бюджет України.

В той же час, позивач зазначає, що відповідачем безпідставно не враховано при обчисленні його грошового забезпечення в період з 29 січня 2020 року по 20 серпня 2022 року розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня 2020 року, 01 січня 2021 року та 01 січня 2022 року відповідно.

Отже, відповідно до редакції пункту 4 постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29 січня 2020 року мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

В даному випадку позивач не погоджується саме з неврахуванням відповідачем при обчисленні грошового забезпечення позивача розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, обчислених з прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня відповідного року.

В той же час, дії відповідача щодо незастосування при обчисленні грошового забезпечення позивача 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року позивачем не оспорюються.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні.

Зважаючи на вище наведені положення законодавства та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно у спірному періоді не здійснено нарахування грошового забезпечення позивача виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року та 01 січня 2022 року.

При розгляді справи суд також вважає за необхідне зауважити, що з 20 травня 2023 року пункт 4 Постанови № 704 діє в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481, та установлює, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Проте згідно із частиною першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 травня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України (Рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп) також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

У Рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України також надав роз`яснення стосовно порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами; конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori «наступний закон скасовує попередній».

На підставі аналізу наведених вище Рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у часі, доцільно зробити висновок, що суд під час розгляду справи має застосовувати той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення відповідних спірних правовідносин.

Суд вказує, що коментована Постанова № 481 набрала чинності з 20 травня 2023 року. При цьому, жодним із положень Постанови № 481 не надано зворотної дії в часі застосування її приписів.

Також у вказаній Постанові № 481 не розкрито зміст, яким чином врегульовувати спірні правовідносини щодо врахування сталої величини (1762 гривень) для розрахунку розмірів посадового окладу і окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб до 20 травня 2023 року (дня набрання чинності Постанови № 481).

Оскільки спірні правовідносини виникли між сторонами до набрання чинності Постановою № 481, суд дійшов висновку, що положення цієї Постанови є незастосовними при розгляді даної справи.

Підсумовуючи все вище викладене, з огляду на відсутність у відповідача правових підстав для застосування при обчисленні позивачу виплат у період з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року та інших виплат, що обчислюються із них, із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, є обґрунтованою та підлягає задоволенню із її словесним коригуванням.

Як наслідок задоволення основної вимоги, підлягає задоволенню й позовна вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу) за період з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дії відповідача стосовно утримання з доходів військового збору в період залучення його до заходів національної безпеки та оборони і зобов`язання нарахувати та виплатити утримані з грошового забезпечення розміри військового збору за період залучення його до заходів національної безпеки та оборони, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України) тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до підпунктів 1.1-1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідно до абзацу першого підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України звільняються від оподаткування військовим збором доходи, які згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 3 і 4 пункту 170.13-1 статті 170 цього Кодексу.

Законом України від 18.06.2015 № 548-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції», який набрав чинності 09 липня 2015 року та був введений в дію 10 вересня 2015 року, доповнено підпункт 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України абзацом такого змісту: «Тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції».

Законом України від 19.06.2018 № 2463-VIII «Про внесення змін до розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України щодо відносин, пов`язаних із здійсненням заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях абзац другий підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України викладено у наступній редакції: «Тимчасово, на період проведення антитерористичної операції (далі АТО) та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації (далі РФ) у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в АТО та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення ООС».

Порядок підтвердження статусу зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором визначається Кабінетом Міністрів України (абзац третій підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України).

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 30.12.2015 № 1161 «Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором» (далі Постанова № 1161).

Згідно з Постановою № 1161 (зі змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ від 22.08.2018 № 650) відповідно до підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України Кабінет Міністрів України установив, що підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь:

в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки про залучення таких осіб до проведення антитерористичної операції та наказів оперативного штабу з управління антитерористичною операцією про прибуття (вибуття) таких осіб до (із) складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції;

у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів Генерального штабу Збройних Сил України про залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, витягів з наказів Командувача об`єднаних сил, командирів оперативно-тактичних угруповань про прибуття (вибуття) до (з) районів здійснення таких заходів.

Зазначені документи командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів), керівники установ, організацій та підприємств, у складі яких проходять службу чи працюють особи, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), подають до відповідної бухгалтерської служби для здійснення розрахунків.

Отже, з 10 вересня 2015 року до введення в Україні режиму військового стану, чинним законодавством були передбачені пільги з оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, які розповсюджувалися на осіб, які беруть безпосередню участь: 1) в антитерористичній операції; 2) у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС). На підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь, законодавством визначався відповідний перелік документів для підтвердження такого статусу.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено і діє воєнний стан. Наразі воєнний стан продовжено, він триває дотепер.

Законом України від 19.06.2022 № 2308-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2308-ІХ), який набрав чинності 09 липня 2022 року, внесено наступні зміни: підпункт 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., №№ 13-17, ст. 112) після абзацу другого доповнити новим абзацом такого змісту: «У період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації».

У зв`язку з цим абзац третій вважати абзацом четвертим.

У пункті 1 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 2308-ІХ визначено, що цей Закон набирає чинності з дня його опублікування.

Таким чином, Законом № 2308-ІХ, який набрав чинності 09 липня 2022 року, визначено, що звільняється від оподаткування військовим збором грошове забезпечення військовослужбовців саме на період дії правового режиму воєнного стану.

Абзац третій підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України у редакції Закону України від 19.06.2022 № 2308-IX не має зворотної дії в часі, тобто діє тільки на правовідносини, що виникли з 09 липня 2022 року (день набрання чинності Законом № 2308-IX).

Отже, у період з 24 лютого 2022 року по 08 липня 2022 року грошове забезпечення військовослужбовців теж підлягало оподаткуванню військовим збором, оскільки було відсутнє правове регулювання, яким би передбачалось звільнення від відрахування військового збору під час дії правового режиму воєнного стану.

Кабінетом Міністрів України відповідний порядок пільгового оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців на період дії правового режиму воєнного стану визначений постановою від 17.03.2023 № 244, за якою до постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 № 1161 «Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором» внесені зміни:

Назву постанови викладено в такій редакції:

1. «Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором».

2. У постановляючій частині:

1) після абзацу третього доповнити постанову новими абзацами такого змісту:

«у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів (копій наказів) командирів (начальників) про виплату додаткової винагороди, передбаченої абзацом першим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (Офіційний вісник України, 2022 р., № 25, ст. 1253, № 58, ст. 3463, № 82, ст. 5035; 2023 р., № 13, ст. 778), особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів, та позбавлені з будь-яких причин виплати додаткової винагороди, застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів (копій наказів) командирів (начальників) про позбавлення виплати додаткової винагороди, де зазначаються періоди безпосередньої участі у зазначених заходах, за які особа позбавлена такої виплати.».

У зв`язку з цим абзац четвертий вважати абзацом шостим;

2) абзац шостий після слів «операції Об`єднаних сил (ООС)» доповнити словами «здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації».

Отже, тільки з прийняттям Постанови КМУ від 17.03.2023 № 244 необхідною умовою підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів (копій наказів) командирів (начальників) про виплату додаткової винагороди, передбаченої абзацом першим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів».

Ці норми Постанови КМУ від 17.03.2023 № 244 не можуть бути застосовними при вирішенні даного спору, оскільки спірні правовідносини виникли до прийняття вказаного нормативно-правового акту.

Отже, у період з 09 липня 2022 року по 24 березня 2023 року діяли тільки норми Закону № 2308-ІХ.

У рішенні в справі «Будченко проти України» від 24 квітня 2014 року (заява №38677/06, пункти 38-39) ЄСПЛ зазначив про те, що відмова держави в задоволенні гарантованих чинним законодавством вимог майнового характеру з підстав відсутності механізму реалізації відповідного законодавчого положення становить втручання в право особи за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Держава не може відмовляти в здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає, та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання, що мало місце у випадку спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 825/3519/15-а та від 18 жовтня 2019 року у справі № 815/1053/16.

З огляду на вище наведене суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача, що оскільки з 09 липня 2022 року до 24 березня 2023 був відсутній механізм звільнення від оподаткування військовим збором в період воєнного стану, то відповідач правомірно в цьому періоді не компенсував утриманий з грошового забезпечення військовий збір.

Підсумовуючи вище викладене, зважаючи на правові норми, якими врегульовано спірні правовідносини, та їх дію у часі, суд зазначає, що звільняється від оподаткування військовим збором грошове забезпечення військовослужбовців, які беруть безпосередню участь:

в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), в період з 10 вересня 2015 року до 21 лютого 2024 року;

у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у період дії правового режиму воєнного стану, починаючи з 09 липня 2022 року.

Позивач у вимогах просив суд визнати протиправними дії відповідача стосовно утримання з грошового забезпечення військового збору в період залучення його до заходів національної безпеки та оборони і зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити суму утриманого з грошового забезпечення військового збору за період залучення позивача до заходів національної безпеки та оборони, проте будь-який певний період не зазначив.

У тексті позову вказав, що вважає неправомірним відрахування з нього військового збору у періоди з березня 2018 року по жовтень 2020 року, з грудня 2020 року по березень 2022 року.

Тому суд виходить із того, що вимоги позивача щодо вирішення питання правомірності відрахування з його грошового забезпечення військового збору стосуються періоду з березня 2018 року по жовтень 2020 року та з грудня 2020 року по березень 2022 року.

При цьому з вищеописаних матеріалів справи судом встановлено, що і після березня 2022 року до дня звільнення з військової служби позивачу виплачувалась додаткова винагорода, що свідчить, що позивач і після березня 2022 року був залучений до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Тому суд вважає за необхідне надати оцінку діям відповідача щодо утримання військового збору з грошового забезпечення позивача за період з січня 2018 року по 18 липня 2022 року (тобто в межах дотриманого позивачем строку звернення до суду з цим позовом).

З відзиву на позовну заяву судом встановлено, що відповідачем не заперечується та визнається факт безпосередньої участі позивача в АТО, ООС та у здійсненні заходів із забезпечення національно безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 29 жовтня 2017 року по 20 серпня 2022 року.

Вказаний факт також підтверджений архівними відомостями про нараховане позивачу грошове забезпечення за 2017-2022 роки, згідно з якими позивачу нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода за безпосередню участь в АТО, ООС та у здійсненні заходів із забезпечення національно безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

Також з відзиву на позовну заяву та архівних відомостей про грошове забезпечення позивача судом встановлено, що виплата додаткової винагороди, утримання військового збору та його компенсація пропорційно дням безпосередньої участі позивача у вказаних заходах здійснювалися у поточному місяці за попередній.

Стосовно відрахування військового збору з грошового забезпечення позивача за період з березня 2018 року по жовтень 2020 року та з грудня 2020 року по 21 лютого 2022 року, суд зазначає таке.

Позивач у позові стверджує, що відповідач протягом вказаного періоду неправомірно утримував з його доходів військовий збір.

Однак за даними архівних відомостей про грошове забезпечення позивача за 2018-2022 роки та довідки Військової частини НОМЕР_1 від 14 серпня 2024 року № 580 судом встановлено, що в період з січня 2018 року по січень 2022 року включно відповідач компенсував позивачу утриманий військовий збір за дні залучення до проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Тобто судом встановлено, що безпосередньо з грошового забезпечення позивача в період з січня 2018 року по січень 2022 року за дні залучення до проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, військовий збір відповідачем фактично не утримувався.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем не наведено будь-яких доводів та не надано розрахунків, які б свідчили про непропорційність проведених відповідачем відрахувань військового збору з грошового забезпечення позивача дням його залучення до проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Також з архівних відомостей про грошове забезпечення позивача за 2018-2022 роки судом встановлено, що починаючи з листопада 2019 року відповідач утримував військовий збір з індексації грошового забезпечення позивача (у розмірі 1,5 % від суми індексації).

Щодо утримання військового збору з індексації грошового забезпечення (у розмірі 1,5 % від суми індексації), суд зауважує, що відповідно до статті 1 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення) та пенсії.

Економічною підставою для проведення індексації грошових доходів населення згідно зі статтями 4, 6 Закону № 1282-ХІІ є факт, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Також ознаками, що характеризують індексацію доходів громадян, є місце отримання відповідних доходів, а також джерела їх фінансування (частина перша статті 9 Закону № 1282-XII).

Отже, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії, оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер.

Проте індексація не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця у розумінні статті 9 Закону № 2011-ХІІ, тому суд вважає, що на неї не розповсюджується пільга щодо сплати судового збору.

Підсумовуючи вище вказане, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача стосовно утримання з доходів позивача військового збору в період залучення його до заходів національної безпеки та оборони з січня 2018 року по січень 2022 року і зобов`язання нарахувати та виплатити утримані з грошового забезпечення розміри військового збору за цей період є безпідставними та в їх задоволенні слід відмовити.

Що стосується лютого 2022 року, то до введення в Україні воєнного стану (до 24 лютого) позивач мав право на пільгу щодо оподаткування його грошового забезпечення військовим збором за дні залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (участь в ООС).

Дослідженням архівних відомостей про грошове забезпечення позивача за 2022 рік встановлено, що в березні 2022 року позивачу за лютий 2022 року була нарахована винагорода за участь в ООС, чим підтверджена участь позивача протягом лютого 2022 року у заходах, які згідно з положеннями абзацу другого підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України надають пільгу з оподаткування військовим збором.

За даними архівних відомостей про грошове забезпечення позивача за 2022 рік та довідки Військової частини НОМЕР_1 від 14 серпня 2024 року № 580 з грошового забезпечення позивача за лютий 2022 року в розмірі 13799,45 грн утриманий військовий збір в сумі 206,99 грн, проте відомості про здійснення його компенсації відсутні.

Оскільки матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що позивач у лютому 2022 року безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (участь в ООС), суд дійшов висновку, що позивач має право на компенсацію військового збору за період з 01 лютого по 23 лютого 2022 року за дні такої участі.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про визнання протиправними дій відповідача щодо оподаткування військовим збором грошового забезпечення позивача за період з 01 по 23 лютого 2022 року за дні залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму утриманого військового збору з грошового забезпечення за період з 01 по 23 лютого 2022 року за дні залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду справи обставини та положення нормативно-правових актів, що наведені вище, вимоги позивача, що стосуються безпідставності відрахувань військового збору із його грошового забезпечення, нарахованого за період його залучення до вищенаведених заходів з 24 лютого 2022 року по 08 липня 2022 року не підлягають задоволенню через відсутність в цей період чинних норм, що підлягали б застосуванню до спірних відносин, та які б в той же час передбачали пільгу для сплати військового збору.

Що стосується періоду з 09 по 18 липня 2022 року, то з архівних відомостей про грошове забезпечення позивача за 2022 рік судом встановлено, що в серпні 2022 року за липень 2022 року позивачу нарахована додаткова винагорода по Постанові № 168 в сумі 30000,00 грн, що, у свою чергу, свідчить про безпосередню участь позивача у заходах, які відповідно до положень абзацу третього підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України надають пільгу з оподаткування військовим збором.

За даними архівних відомостей про грошове забезпечення позивача за 2022 рік та довідки Військової частини НОМЕР_1 від 14 серпня 2024 року № 580 з грошового забезпечення позивача за липень 2022 року в розмірі 46770,50 грн утриманий військовий збір в сумі 701,56 грн, проте відомості про здійснення його компенсації відсутні.

Оскільки матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що позивач у липні 2022 року безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, суд дійшов висновку, що позивач має право на компенсацію військового збору за період з 09 по 18 липня 2022 року за дні такої участі.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про визнання протиправними дій відповідача щодо оподаткування військовим збором грошового забезпечення позивача за період з 09 по 18 липня 2022 року за дні залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму утриманого військового збору з грошового забезпечення за період з 09 по 18 липня 2022 року за дні залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Питання про розподіл судових витрат по сплаті судовим збором судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

У позові представником позивача зазначено, що за попереднім приблизним розрахунком розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу складає 20000,00 грн. Повний розрахунок понесених позивачем витрат буде надано відповідно до вимог абзацу другого частини сьомої статті 139 КАС України протягом п`яти діб з дня проголошення рішення суду.

Згідно із частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Керуючись положеннями частини сьомої статті 139 КАС України, суд встановлює позивачу п`ятиденний строк з дня ухвалення рішення суду для подання до суду доказів понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код за ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року та інших виплат, що обчислюються із них, із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу) за період з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо оподаткування військовим збором грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 по 23 лютого 2022 року та з 09 по 18 липня 2022 року за дні залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму утриманого військового збору з грошового забезпечення за період з 01 по 23 лютого 2022 року та з 09 по 18 липня 2022 року за дні залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Встановити ОСОБА_1 п`ятиденний строк з дня ухвалення рішення суду для подання доказів понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова