Справа № 200/1629/24
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року справа №200/1629/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 4 червня 2024 року у справі № 200/1629/24 (головуючий І інстанції Ушенко С.В.) за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення №1057-877/С-02/8-1200/24 від 28 лютого 2024 року про відновлення та виплати заборгованості з моменту її виникнення по щомісячним страховим виплатам;

- зобов`язати поновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат, а також виплатити заборгованість зі щомісячних страхових виплат з моменту її виникнення, яка утворилась за період її несплати, у повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 4 червня 2024 року позов задоволений частково:

- визнано протиправною та скасовано постанову управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області №44037/675691/4979.1/51 від 19.08.2022, якою позивачу припинено нарахування і виплату щомісячних страхових виплат з 01.08.2022;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити позивачу нарахування та виплату щомісячних страхових виплат з 01.08.2022 та виплатити заборгованість зі страхових виплат з 01.08.2022;

- в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, у зв`язку з проживанням з 16.11.2021 потерпілого - ОСОБА_1 за кордоном та неповідомленням останнім про обставини, які впливають на умови матеріального забезпечення, у зв`язку з неможливістю визначити міжнародний договір (оскільки не вказано країну, у яку виїхав потерпілий - позивач), відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1105-ХІV (в редакції Закону, що діяла з 02.04.2022), на підставі пункту 6 частини першої статті 46 Закону № 1105-ХІV (в редакції Закону, що діяла з 02.04.2022), п. 1.12 розділу І «Загальні положення» Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11 «Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат», постановою від 19.08.2022 № 44037/675691/4979.1/51 «Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати», припинило потерпілому - ОСОБА_1 , номер справи 675691, номер випадку 4979.1, з 01.08.2022 щомісячну страхову виплату в розмірі 5558,65 грн.

Підпунктом 3.2.5 пункту 3.2 розділу ІІІ Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11 «Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат», передбачено, якщо страхові виплати було припинено відповідно до статті 46 Закону № 1105-ХІV на весь час проживання потерпілого за кордоном, щомісячні страхові виплати поновлюються з дати реєстрації потерпілого в Україні, якщо інше не передбачено міждержавними угодами. Розмір щомісячної страхової виплати встановлюється з урахуванням коефіцієнтів перерахування відповідно до частини другої статті 37 Закону № 1105-ХІV, якщо з дня припинення щомісячної страхової виплати пройшло не більш як три роки, якщо інше не передбачено міждержавними угодами. Максимальний розмір щомісячної страхової виплати не повинен перевищувати 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Позивач після припинення йому виплат з 01.08.2022 (у зв`язку з виїздом 16.11.2021 позивача за кордон), за поновленням щомісячної страхової виплати не звертався та не надавав документів, підтверджуючих його реєстрацію в Україні, або інших документів, які б доводили його право на отримання страхових коштів за цей період.

Оскільки виплату щомісячних страхових виплат позивачу припинено з 01.08.2022, станом на день подання цього відзиву пройшло понад шість місяців, та, враховуючи, що за повідомленням Міністерства Фінансів України позивач виїхав за кордон 16.11.2021, за приписами пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», в редакції, що діє з 01.01.2023, позивач має пройти фізичну ідентифікацію клієнта, якому відкрито поточний рахунок в установі АТ «Державний ощадний банк України».

15.02.2024 через електронну персональну сторінку користувача послуг (особистий кабінет) на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України ОСОБА_1 подав заяву ВЕБ-12001-Ф-С-24-027143 (довільної форми), до якої додав заяву (довліьної), у якій просив надіслати на e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіційну відмову на його звернення від 04.02.2024 щодо поновлення щомісячних страхових виплат та виплату заборгованості у повному обсязі по щомісячним страховим виплатам, для вирішення питання у судовому порядку. Заяву зареєстровано відповідачем 16.02.2024 за № 877/С-1200-24 (копія заяви додається).

Позивачем до заяви від 15.02.2024, всупереч вимог, встановлених постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11 «Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат» (що діяв до 20.03.2024), ані паспорту, ані довідки про Документ сформований в системі «Електронний суд» 28.06.2024 12 присвоєння РНОКПП, ані інших, передбачених Порядком № 11, документів додано не було. З

Крім того, заява не відповідає встановленій зазначеним Порядком формі. При цьому, постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11 «Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат» (що діяв до 20.03.2024), не передбачено подання заяв в електронній формі через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Відповідно до ст. 311 КАС України апеляційний розгляд справи здійснений в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, і дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач має страховий випадок, є внутрішньо переміщеною особою, перебував на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області.

Постановою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 19.08.2022 року №44037/675691/4979.1/51 позивачу припинено щомісячну страхову виплату з 01.08.2022 року, підстава: п. 6 ч. 1 ст. 46 Закону №1105, п. 1.12 Порядку № 11.

15 лютого 2024 року позивач через веб портал електронних послуг Пенсійного фонду України, вхідний номер № ВЕБ - 12001- Ф-С-24-027143 звернувся із заявою про поновлення щомісячних страхових виплат (регресу) та виплати заборгованості, що виникла за період їх невиплати.

На вказане звернення Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області листом від 28 лютого 2024 року № 1057-877/С-02/8-1200/24 повідомило, що згідно з постановою про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати від 19.08.2022 №44037/675691/4979.1/51, переданою управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області за актом приймання-передачі № 2 справ про страхові виплати потерпілим та особам, які мають право на страхові виплати (по яких прийнято рішення про припинення здійснення страхових виплат, але справу не передано на архівне зберігання), позивачу відповідно до пункту 6 частини першої статті 46 Закону №1105 було призупинено страхові виплати з 01.08.2022 у зв`язку з відсутністю інформації про місцезнаходження та неможливістю провести верифікацію даних.

За розглядом заяви від 04.02.2024 про призначення/перерахування/продовження страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням), поданої засобами веб порталу електронних послуг Пенсійного фонду України, яку зареєстровано в базі даних підсистеми «Звернення» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України за № 368, позивачу 14.02.2024 відмовлено у подовженні страхових виплат у зв`язку з тим, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.11.2014 №934001663 на дату звернення не відповідає вимогам Постанови №509 в частині переміщення особи з тимчасово окупованої території на територію, де органи державної влади здійснюють свої повноваження (станом на 04.02.2024 м. Шахтарськ Донецької області - реєстрація місця проживання та м. Старобільськ Луганської області - фактичне місце проживання є тимчасово окупованими).

Зазначено, що відповідно до вказаних законодавчих актів та Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13-1 (із змінами), для поновлення щомісячних страхових виплат позивачу необхідно особисто звернутися до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України (сервісного центру) з відповідною заявою та надати необхідні документи.

01.01.2023 набрав чинності Закон України від 3 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №1105-XIV), викладений в новій редакції.

Відповідно до ст. 4 Закону №1105-XIV уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку на виробництві є Пенсійний фонд України.

У свою чергу Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізовано шляхом їх приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року.

Отже, належним відповідачем у справі є Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Згідно ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

За приписами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно п. 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV від 23.09.1999 року (далі - Закон № 1105-XIV) особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону №1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пп. 1, 3 ч. 1 ст. 3).

Згідно ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Матеріалами справи підтверджується, що виплата страхових виплат позивачу припинена на підставі п. 1.12 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 року № 11 (далі - Порядок № 11).

Разом з тим, вичерпний перелік, визначений ст. 46 Закону № 1105-ХIV не містить таких підстав для припинення страхових виплат.

Отже, підстави зазначені відповідачем не є передбаченими законом підставами для припинення виплат.

Згідно п. 1.12 Порядку № 11 у разі надходження рекомендацій Міністерства фінансів України за наслідками проведеної верифікації страхових виплат нарахування страхових виплат припиняється до завершення перевірки правомірності призначеної страхової виплати. У разі підтвердження інформації щодо неправомірно призначеної виплати видається постанова про відмову у страховій виплаті. Якщо інформація Міністерства фінансів України не підтверджується, нарахування виплат відновлюється з моменту припинення.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а саме, п. 15 викладено в такій редакції: «Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України», п.18 доповнено реченням такого змісту: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України».

За змістом конституційних норм (ст.ст. 113, 116, 117 Конституції України) Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 2 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Суд зазначає, що зміни до Закону №1105-XIV з приводу особливостей виплати заборгованості з соціальних виплат особам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Згідно ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно зі статтею 3 цього Закону України місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

За ст. 29 Цивільного кодексу України місце проживання фізичної особи - це житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частина шоста статті 29 Цивільного кодексу України дозволяє фізичній особі мати кілька місць проживання.

Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові у справі № 243/3505/16-ц від 20.09.2018, згідно яких Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленій постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 №6-51цс17, та погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат.

Суд зазначає, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335, якими внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки відповідних змін у Закон №1105-XIVвнесено не було.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Таким чином, відповідачем протиправно припинено нарахування та виплату соціальних виплат позивачу, яку призначено останньому безстроково.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про:

- визнання протиправною та скасування постанови управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області №44037/675691/4979.1/51 від 19.08.2022, якою позивачу припинено нарахування і виплату щомісячних страхових виплат з 01.08.2022;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити позивачу нарахування та виплату щомісячних страхових виплат з 01.08.2022 та виплатити заборгованість зі страхових виплат з 01.08.2022.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно вирішив справу, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 4 червня 2024 року у справі № 200/1629/24 за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко