Справа № 580/12082/23
Суддя: Голяшкін Олег Володимирович
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя - Голяшкін О.В.,

судді -Заїка М.М., Швед Е.Ю.,

секретар судового засідання - Коренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.04.2024 року у справі №580/12082/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) полковника ОСОБА_2 від 04.10.2023 №286 щодо самовільного залишення військової частини командиром міномету мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що спірний наказ, яким встановлено самовільне залишення позивачем розташування підрозділу під час здійснення бойового завдання, винесено передчасно, без з`ясування усіх обставин події. Наказ не містить інформації про наявність кримінального або адміністративного провадження, а також проведення службового розслідування за вказаним фактом. Позивачу, ОСОБА_1 , не було повідомлено про оскаржуваний наказ в порушення вимог п. 2 розділу VI Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017. Також зазначав, що видання командиром військової частини наказу, яким особа визнається такою, що самовільно залишила військову частину чи місце служби, чинним законодавством не передбачено. Єдиним належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного чи кримінального правопорушення може бути постанова/вирок суду про визнання цієї особи винною у вчиненні такого правопорушення, яка/який набрала законної сили.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26.04.2024 року у задоволенні позову відмовлено.

При винесенні рішення суд першої інстанції виходив із того, оскаржуваним наказом позивача не притягнуто до будь-якої відповідальності, а лише встановлено факт відсутності за місцерозташуванням підрозділу, службовим розслідуванням вподальшому встановлено самовільне залишення військовою частини позивачем, а зняття з усіх видів забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням військової частини передбачено Порядком виплати грошового забезпечення, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про безпідставність винесення відповідачем спірного наказу без проведення службового розслідування та встановлення факту самовільного залишення частини або місця служби та доведеності вини військовослужбовця. Вказує, що позивач неодноразово звертався до командира військової частини з рапортами про надання йому відпустки, однак всі вони залишились поза увагою.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, призваний за мобілізацією згідно з Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022.

Згідно з наказом командира військової частини від 22.03.2022 №66 позивач зарахований на всі види забезпечення з 22.03.2022 та призначений на посаду командира відділення мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №136 від 12.05.2023 сержант військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , командир міномета 2 мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з 12.05.2023 вибув з м. Городня Чернігівської області після виконання службових завдань за призначенням в район виконання завдань за призначенням для забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану в підпорядкування командира військової частини НОМЕР_2 (ОСУВ « ОСОБА_3 »).

04.10.2023 близько 10 години 00 хвилин під час перевірки особового складу мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 було виявлено відсутнім сержанта військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , командира міномета 2 мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

04.10.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) видано наказ №286 вважати сержанта військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , командира міномету другого взводу мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , таким, що самовільно залишив місце розташування підрозділу в районі виконання завдань за призначенням в підпорядкуванні командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 »); зняти з усіх видів забезпечення з 04 жовтня 2023 та зняти з продуктів для приготування їжі в польових умовах з 04 жовтня 2023 року; підстава: рапорт № 27513.

Вподальшому на підставі рапорту командира механізованого батальйону від 06.10.2023 №1370 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.10.2023 №2317 було проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини.

Проведеним службовим розслідуванням встановлено, що 04.10.2023 близько 10 години 00 хвилин під час перевірки особового складу мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 було виявлено відсутнім сержанта військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , командира міномета 2 мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . На телефонні дзвінки даний військовослужбовець не відповідав, близькі родичі місце перебування військовослужбовця не повідомили. Встановити місцезнаходження військовослужбовця не вдалось.

За результатами службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 20.10.2023 №1294 відповідно до якого:

- начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 сержанта військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , командира міномету другого взводу мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 позбавити премії в повному обсязі за жовтень 2023 року, призупинити виплату грошового забезпечення з 04.10.2023 та не виплачувати додаткову винагороду за жовтень 2023 року;

- командиру 2 мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 направити копію матеріалів службового розслідування до територіального управління Державного бюро розслідувань для прийняття процесуального рішення та повідомлення про скоєння кримінального правопорушення до органу управління Військової служби правопорядку та відповідної спеціалізованої прокуратури у сфері оборони за місцем вчинення правопорушення до відома;

- командирам підрозділів та їх заступникам з морально-психологічного забезпечення постійно проводити відповідну профілактичну роботу з особовим складом щодо недопущення подібних випадків, в майбутньому, основну увагу акцентувати на персональній відповідальності військовослужбовців.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ч.4 ст. 2 вказаного Закону порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (також Порядок № 260).

Як передбачено п.15 вказаного Порядку, грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Відповідно до п. 21 Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 листопада 2018 року №604 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2018 р. за № 1451/32903), про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби), невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням, усно - протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення, а протягом доби з моменту надання усної доповіді - письмово.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог вказаного Положення визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 р.за № 438/16454).

Згідно з абз.2 п.1.4. Розділу 1 цієї Інструкції до загального строку військової служби не зараховується час відбування військовослужбовцем такого покарання, як арешт (крім випадків передбачених статтею 55 Кримінально-виконавчого кодексу України), відбування покарання в дисциплінарному батальйоні та строк самовільного залишення військової частини або місця служби, а також строк, під час якого військовослужбовець дезертирував із Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту або добровільно здався у полон, який визначається згідно з наказом посадової особи про вибуття військовослужбовця до місць відбування покарання у вигляді арешту чи тримання в дисциплінарному батальйоні і про його прибуття, а також про строк самовільного залишення ним військової частини чи місця служби. Витяги із цих наказів або витяги із Єдиного реєстру досудових розслідувань залучаються до особових справ військовослужбовців та є підставою для внесення відповідних записів до облікових документів військовослужбовців.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, за фактом виявлення факту самовільного залишення розташування підрозділу, на підставі рапорту № 27513, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 286 від 04.10.2023 сержанта військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , командира міномету другого взводу мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 наказано вважати таким, що самовільно залишив місце розташування підрозділу в Районі виконання завдань за призначенням в підпорядкуванні командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ОУВ «Таврія»), та знято з усіх видів забезпечення з 04.10.2023.

При цьому, колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять доказів на спростування факту відсутності/самовільного залишення позивачем розташування підрозділу, що також встановлено матеріалами та висновками службового розслідування, обставин щодо наявності на службі як на момент винесення наказу, так і на даний час, позивачем не надано.

Щодо рапортів позивача про відпустку за сімейними обставинами, то, як вірно відзначено судом першої інстанції, рапорти про відпустку від 06.10.2023, 12.10.2023, 18.10.2023 направлені засобами поштового зв`язку з Києва й правомірно не прийняті військовою частиною, оскільки відправлені після прийняття оскаржуваного наказу, і, в тому числі, свідчать про самовільне залишення розташування підрозділу позивачем.

Відносно доводів позивача щодо безпідставності і неправомірності визнання його оскаржуваним наказом таким, що самовільно залишив місце служби, за відсутності відповідного вироку або постанови у справі про адміністративне правопорушення, то вказаним наказом встановлений лише факт відсутності позивача за місцерозташуванням підрозділу без відповідних підстав або дозволу, що свідчить про наявність обставин для призупинення виплати грошового забезпечення. Щодо посилання позивача на допущені порушення при проведенні службового розслідування, то дослідження та з`ясування вказаних обставин не охоплюються предметом спору.

Як встановлено п.14 Порядку № 260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Отже, виходячи зі змісту положень п.п.14 та 15 вказаного Порядку, підставою призупинення виплати грошового забезпечення, яке оформлюється наказом командира військової частини, може слугувати лише сам факт відсутності військовослужбовця на службі без поважних причин або самовільного залишення останнім військової частини або місця служби. При цьому, наявності відповідного судового рішення або висновків службового розслідування для вирішення вказаного питання не вимагається.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, а аргументи та доводи апелянта не спростовують висновків суду та не вказують на наявність порушень норм матеріального та процесуального права.

Також судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.04.2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329, 331 КАС України.

Головуючий суддя О.В. Голяшкін

Судді М.М. Заїка

Е.Ю. Швед

Повний текст постанови складено 24.09.2024 року.