Справа № 420/13180/23
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/13180/23

Головуючий першої інстанції Білостоцький О.В.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 10.01.2024р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Крусяна А.В.,

суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення у Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання здійснити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

07.06.2023р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення у Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення (повідомлення) Управління соціального захисту населення у Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради №658027 від 19.04.2022 року про відмову в призначенні їй допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеним особам; зобов`язання Управління соціального захисту населення у Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради призначити їй допомогу на проживання як внутрішньо переміщеним особам, відповідно до заяви від 14.04.2022 року. /а.с.46-48/

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 20.07.2015 року вона є внутрішньо-переміщеною особою. У квітні 2022 року позивач звернулась до Управління соціального захисту населення у Приморському районі м. Одеси із заявою про надання допомоги на проживання як внутрішньо переміщеним особам, згідно Порядку №332, прийнятого постановою КМУ від 20.03.2022 року. Але, 19.04.2022 року Управління соціального захисту населення у Приморському районі м. Одеси прийняло протиправне рішення (повідомлення) про відмову у призначенні позивачу допомоги на проживання як внутрішньо переміщеним особам, оскільки вона не має права на отримання цієї допомоги у відповідності до п.п.2-3 Порядку №332 від 20.03.2022 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення у Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради №658027 від 19.04.2022 року; зобов`язано Управління соціального захисту населення у Приморському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.04.2022 року про призначення їй допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням всіх фактичних обставин у справі та правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, дійшов до висновку, що оскаржуване рішення (повідомлення) Управління соціального захисту населення у Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради №658027 від 19.04.2022 року є невмотивованим, необґрунтованим та таким, що не враховує всі фактичні обставини, які існували на час прийняття спірного рішення, а тому, на думку суду, воно є таким, що підлягає скасуванню, та необхідності зобов`язання Управління соціального захисту населення у Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради повторно розглянути заяву позивача про призначення їй допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням всіх фактичних обставин у справі та правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням сторони у справі подали апеляційні скарги, у яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги позивач зазначає, що положеннями Порядку №332 не передбачено такої підстави для відмови у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, як відсутність нового (повторного) переміщення, тому позивач, як внутрішньо переміщена особа, облікована до 24.02.2024р. у регіонах, що включені до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «еПідтримка» згідно розпорядження КМУ від 06.03.2022р. №204-р та, яка отримувала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг має право на отримання допомоги на проживання згідно постанови №332, за заявою від 14.04.2022р.

Департамент праці в апеляційній скарзі вказує, що станом на 22.04.2022р. (на момент звернення) м.Одеса не було тимчасово окупованою територією або територією адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії, на початок зазначених дій позивач не здійснювала переміщення з окупованої території, та грошову допомогу не отримувала, а тому не має права на спірну допомогу на проживання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

В 2014 року, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, та, як наслідок тимчасовою окупацією Луганської області, позивач із родиною була змушена переїхати до м. Одеси.

З 20.07.2015 року ОСОБА_1 та її малолітню дитину (сина) було взято на облік за адресою АДРЕСА_2 .

Позивач у період з 21.07.2015 року по 22.07.2017 отримувала адресну допомогу згідно Порядку №505, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 року, оскільки надавала відповідні заяви про отримання вказаної грошової допомоги. Після 22.07.2017 року позивач припинила подавати заяви на отримання грошової допомоги відповідно до Порядку №505 від 01.10.2014 року.

Разом з тим, як зазначає позивач, з 22.07.2017 року по 24.02.2022 року вона не була облікована як внутрішньо переміщена особа, та 11.03.2022 року повторно евакуювалась з м. Лисичанська до м. Одеси. Факт її проживання на території м. Лисичанськ станом на 24.02.2022 року, свідчить про те, що вона була зареєстрована на адміністративно-територіальній одиниці, де ведуться бойові дії.

З огляду на вищезазначене, 14.04.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення у Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про призначення їй та її малолітньому сину допомоги на проживання як внутрішньо переміщеним особам.

Водночас, рішенням (повідомленням) Управління соціального захисту населення у Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради №658 027 від 19.04.2022 року позивачу було відмовлено у призначенні вказаної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, як такій, що не має права на отримання такої допомоги. Підставою для відмови було зазначено п.п. 2 та 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ №332 від 20.03.2022 року.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги на проживання, передбаченої Порядком №332, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014 року (чинний на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 1706-VII) передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

За приписами ст.2 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

У відповідності до ч.1 ст.4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

До 20.03.2022 року механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі Порядок №505).

Як визначено п. 2 Порядку № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

В свою чергу 20.03.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок №332, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), з прийняттям якої постанова Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» втратила чинність.

Згідно п.п. 1-3 Порядку № 332, цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).

Допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року № 204.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 14 квітня 2022 року, надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг». Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Як свідчать матеріали справи, позивач є внутрішньо переміщеною особою з м. Лисичанськ та проживає в м.Одеса, одержувала грошову допомогу як внутрішньо переміщена особа відповідно до Порядку №505 з 21.07.2015р. до 22.07.2017р.

Водночас, як ґрунтовно відзначив суд першої інстанції в судовому рішенні, виключний перелік осіб, яким не надається допомога на проживання, як внутрішньо переміщеним особам, визначений у п. 3 Порядку № 332.

Пунктом 3 Порядку № 332 передбачено, що допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р., крім осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та осіб, які повторно перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) після 24 лютого 2022 року.

Отже, допомога на проживання не надається особам, які станом на 24 лютого 2022 року не отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання та які не переміщалися повторно з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) після 24 лютого 2022 року.

В контексті надання оцінки доводам скаржника, апеляційний суд звертає увагу, що позивач була облікована як внутрішньо переміщена особа з липня 2015 року.

Разом з цим, документів, які підтверджують її перебування за місцем реєстрації у м. Лисичанськ, на інших тимчасово окупованих територіях або територіях в районах ведення бойових дій до введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, не надано.

Судова колегія звертає увагу, що до внесення змін до Порядку №332 Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2022 р. № 923 позивач мала право на отримання відповідної допомоги, адже Порядок № 332 до його редакції від 19.08.2022 року мав таку редакцію стосовно осіб, яким не надається допомога, а саме: «Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р. у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».

В свою чергу, абз. 1 п. 2 Порядку №332 визначено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та, що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204-р Луганська та Одеська області входять до Переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Як вбачається з рішення (повідомлення) Управління соціального захисту населення у Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради №658027 від 19.04.2022 року, вказаний спірний акт містить лише загальні посилання на пункти 2 та 3 Порядку №332 від 20.03.2022 року, без конкретизації висновків суб`єкта владних повноважень з урахуваннях фактичних обставин по даній справі, що стосуються позивача.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради вважає, що позивач не залишала місце свого фактичного проживання/перебування (м. Одеса) після отримання статусу внутрішньо переміщеної особи у 2015 році, що свідчить про те, що обставинам переміщення позивачем Управлінням соціального захисту населення у Приморському районі м.Одеси взагалі не було надано будь-якої оцінки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що оскаржуване рішення контролюючого органу не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акту індивідуальної дії, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або обов`язків особи при виконанні юридичного волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

За таких умов суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що оскаржуване рішення (повідомлення) Управління соціального захисту населення у Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради №658027 від 19.04.2022 року є невмотивованим, необґрунтованим та таким, що не враховує всі фактичні обставини, що існували на час прийняття спірного рішення, а тому є таким, що підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, з метою поновлення прав позивача судом обгрунтовано зобов`язано Управління соціального захисту населення у Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.04.2022 року про призначення їй допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням всіх фактичних обставин у справі та правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В апеляційних скаргах не міститься доводів які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини даної справи та зроблені по результатам її розгляду висновки.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційних скарг покласти на ОСОБА_1 , Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.В. Єщенко О.В. Яковлєв