Справа № 380/7882/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року м. Львівсправа № 380/7882/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Відповідач), в якому із урахуванням адміністративного позову від 25 квітня 2024 року просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16 січня 2024 року № 76 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу трудову книжку НОМЕР_1 від 27 січня 1982 року та призначити пенсію на підставі поданої 10 січня 2024 року заяви.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 10 січня 2024 року звернулася до Сихівського відділу обслуговування громадян в м. Львові Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою та необхідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16 січня 2024 року № 76, прийнятим за принципом екстериторіальності (далі також оскаржуване/спірне рішення), позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком та зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано трудову книжку серії НОМЕР_1 від 27 січня 1982 року, оскільки у паспорті вказано ім`я « ОСОБА_2 », а у свідоцтві про шлюб - « ОСОБА_3 ». Позивачка не погоджується із таким рішенням відповідача, вважає його протиправним, позаяк згадана трудова книжка, яку відповідач відмовився взяти до уваги, заповнена російською мовою, а тому фактично ім`я « ОСОБА_3 » є російським перекладом ім`я « ОСОБА_2 ». Зарахований відповідачем трудовий стаж позивачки становить загалом 24 роки 04 місяці 24 дні та такий відображений у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 27 січня 1982 року. Висновок відповідача про неврахування цієї трудової книжки є абсолютно необґрунтованим, оскільки відомості, які в ній наявні, повністю підтверджують факт трудової діяльності (трудовий стаж) позивачки з 21 січня 1982 року по 14 вересня 2022 року, що є підставою для призначення пенсії у зв`язку із досягненням шістдесятирічного віку.

З огляду на вказане просить позов задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що оскаржуваним рішенням позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та закладах від 20 червня 1974 року № 162. Відповідно до пункту 2.11 цієї Інструкції першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, та після цього ставиться печатка підприємства (чи печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка. Також за змістом пункту 2.2 згаданої Інструкції заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства у присутності працівника. Періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 27 січня 1982 року не зараховані до страхового стажу, оскільки у паспорті зазначено ім`я « ОСОБА_2 », а у свідоцтві про шлюб « ОСОБА_3 ». Ураховуючи вищевикладене, для зарахування періодів роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 27 січня 1982 року немає законних підстав.

З огляду на вказане просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 16 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 02 травня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

10 січня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою та необхідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16 січня 2024 року № 76, прийнятим за принципом екстериторіальності (далі також оскаржуване/спірне рішення), позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Мотиви відмови, зазначені у цьому рішенні, такі:

(…) Пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 60 років.

Вік заявника 60 років 01 місяць 24 дні.

Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 30 років.

Страховий стаж особи становить 24 роки 04 місяці 13 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано трудову книжку серії НОМЕР_1 від 27 січня 1982 року, оскільки у паспорті зазначено ім`я « ОСОБА_2 », а у свідоцтві про шлюб - « ОСОБА_3 ».

Прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутності страхового стажу 30 років (…).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, вважаючи його протиправним, позивачка звернулася з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16 січня 2024 року № 76 про відмову в призначенні позивачці пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом частин першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Частинами першою - третьою статті 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом першим частини четвертої статті 24 Закону № 1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058 (01 січня 2004 року) види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначалися Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788).

Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми закону постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з абзацами першим, другим пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Абзацом першим пункту 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Суд встановив, що до заяви про призначення пенсії за віком від 10 січня 2024 року позивачка додала трудову книжку серії НОМЕР_1 від 27 січня 1982 року, однак відповідач згідно з оскаржуваним рішенням відмовився враховувати таку під час обрахунку страхового стажу позивачки, оскільки у її паспортному документі зазначено ім`я « ОСОБА_2 », а у свідоцтві про шлюб - « ОСОБА_3 ».

Суд перевірив документи, на які покликається відповідач у спірному рішенні, та встановив такі обставини щодо імені позивачки.

Перша сторінка трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 від 27 січня 1982 року заповнена російською мовою. У графі « ОСОБА_4 » вказано « ОСОБА_3 ».

У паспортному документі позивачки, а саме паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 у тій частині, яка заповнена українською мовою, ім`я позивачки вказано як « ОСОБА_2 », а в тій частині, яка заповнена російською мовою, - як « ОСОБА_3 ».

У свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 05 травня 1984 року, яке заповнене виключно українською мовою, ім`я позивачки зазначено як « ОСОБА_3 ».

Оцінюючи наведені обставини у контексті висновків, яких дійшов відповідач в оскаржуваному рішенні, суд зазначає таке.

Як відзначено вище, трудова книжка позивачки серії НОМЕР_1 від 27 січня 1982 року заповнена російською мовою. Тому ім`я позивачки « ОСОБА_2 » вказано як « ОСОБА_3 ». Підтвердженням тому є заповнена російською мовою частина паспортного документа позивачки, де ім`я позивачки вказано як « ОСОБА_3 », притому, що в заповненій українською мовою частині зазначено « ОСОБА_2 ».

Отже, фактично дані про ім`я позивачки, вказані у її трудовій книжці, не суперечать даним її паспортного документа.

Водночас прізвище, по батькові позивачки, дата її народження вказані у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 27 січня 1982 року, паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 та свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 05 травня 1984 року, збігаються.

Крім того, у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 27 січня 1982 року відділом кадрів зроблено запис (російською) про те, що прізвище змінено на Тихоліз на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 05 травня 1984 року. Вказаний запис скріплений печаткою відділу кадрів.

Наведене вище у сукупності не залишає жодних сумнівів про те, що зроблені у вказаній трудовій книжці записи про трудову діяльність стосуються саме позивачки.

З огляду на викладене суд уважає, що у відповідача були відсутні підстави для неврахування трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27 січня 1982 року під час розгляду заяви позивачки від 10 січня 2024 року про призначення пенсії.

У зв`язку з тим, що таке неврахування основного документа про стаж роботи позивачки призвело до неправильного обрахунку її страхового стажу, а відтак до прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії, оскаржуване рішення відповідача належить визнати протиправним та скасувати, а позовну вимогу в цій частині задовольнити.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу трудову книжку НОМЕР_1 від 27 січня 1982 року та призначити пенсію на підставі поданої 10 січня 2024 року заяви, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі № 810/637/18.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом на вирішення питання щодо зарахування періодів роботи до страхового стажу, призначення пенсії тощо є Пенсійний фонд України, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі й поданих вперше. Водночас суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на зарахування періодів роботи до страхового стажу, а відтак й на призначення пенсії.

У спірному випадку відповідач не надавав оцінку записам у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 від 27 січня 1982 року та не вирішував питання про можливість зарахування вказаних у ній періодів роботи до страхового стажу позивачки.

З огляду на це суд до вчинення відповідних дій пенсійним органом, позбавлений можливості вирішувати питання про зарахування вказаних у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 від 27 січня 1982 року періодів роботи до страхового стажу та робити висновок про їх достатність чи недостатність для призначення пенсії за віком.

Беручи до уваги викладене, суд уважає, що належним способом захисту порушеного права позивачки у спірному випадку буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області як пенсійного органу, який порушив права позивачки оскаржуваним рішенням, яке суд визнав протиправним та скасував, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 січня 2024 року про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частинами першою, третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом правил статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає з урахуванням кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Отже, поверненню позивачці за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 1211,20 грн.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16 січня 2024 року № 76 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 січня 2024 року про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 1211,20 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 26 вересня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна