Справа № 532/1343/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 р.Справа № 532/1343/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.07.2024, головуючий суддя І інстанції: Назарьова Л.В., м. Кобеляки, по справі № 532/1343/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області , Інспектора відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Буйнецького Богдана Івановича

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач), через свого представника адвоката Яковенка Олександра Васильовича, звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області із позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі по тексту відповідач-1, заявник апеляційної скарги), інспектора відділення поліції № 2 (м. Кобеляки) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Буйнецького Богдана Івановича (далі по тексту відповідач-2) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просив суд:

- визнати постанову серії ЕНА № 2268583 від 29.05.2024 про притягнення а ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 132-1 КУпАП протиправною та скасувати її;

- справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 132-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у сумі 605,60 гривень.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2024 року у справі №532/1343/24 задоволено адміністративний позов.

Скасовано постанову серії ЕНА № 2268583 від 29.05.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 605,60 гривень, за рахунок бюджетних асигнувань юридичної особи Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Відповідач-1, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2024 року у справі №532/1343/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем-1 вказано, що суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов помилкового висновку про відсутність в органів Національної поліції повноважень на контроль у водіїв великовагових та великогабаритних засобів дозволу на рух, з огляну на те, що порядок №879 взагалі не визначено такого контролю, тоді як здійснення габаритно-вагового контролю віднесено до повноважень територіальних підрозділів Укртрансбезпеки.

Водночас, на переконання відповідача-1 після проведення інспектором поліції в присутності позивача замірів транспортного засобу, було встановлено, що його ширина 3,2 метри, що перевищує допустиму ширину транспортного засобу визначених п. 22.5 ПДР України, а також позивачем не було надано дозволу на рух такого транспортного засобу (який перевищує допустиму ширину) в межах населеного пункту.

Позивач на апеляційну скаргу надав відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для часткової зміни мотивів та підстав задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 травня 2024 року інспектором відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Буйнецьким Б. І. прийнято постанову серії ЕНА № 2268583 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що підставою для притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало порушення ним пункту 22.5 Правил дорожнього руху, а саме те, що він 29 травня 2024 року о 17:19:30 в м.Кобеляки по вулиці Шевченка керував транспортним засобом марки John Deere R4045, який належить до категорії великогабаритних, ширина якого становила 3,20 метра.

Суд першої інстанції задовольняючи позов ОСОБА_1 виходив з того, що до повноважень підрозділів Національної поліції відноситься контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух, а здійснення габаритно-вагового контролю віднесено до повноважень територіальних органів Укртрансбезпеки, у зв`язку з чим, відповідач під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП діяв поза межами повноважень та з порушенням Порядку № 879.

Окрім того, задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні фактичні дані, встановлені показаннями технічних приладів або технічних засобів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, у зв`язку з чим факт перевищення ширини транспортного засобу нормативно встановлених розмірів належними та допустимими доказами відповідачами не доведений.

Натомість, колегія суддів з висновками суду першої інстанції частково не погоджується та вважає, що частково підстави та мотиви прийнятого судом першої інстанції рішення підлягають зміні, з огляду на наступне.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесені до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі ПДР України).

Відповідно до пункту 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, передбачені частиною першою статті 132-1 КУпАП тощо.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого, зокрема, частиною першою статті 132-1 КУпАП.

Окрім того, за вимогами пункту 2 Розділу ІІІ Інструкції № 1395 постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною першою статті 132-1 КУпАП, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відтак, як положеннями КУпАП, так і вимогами Інструкції № 1395 надано працівникам органів і підрозділів Національної поліції право на розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 КпАП України.

У відповідності з частиною першою статті 132-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у штрафу за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

У свою чергу, механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (надалі Порядок №879).

Так, пунктом 2 Розділу І Порядку №879 визначено терміни, що вживаються у цьому Порядку, зокрема:

2) вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу;

5) дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами", після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов;

5-1) документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу;

11) точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання).

У відповідності до пункту 3 Розділу І Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Пунктом 6 Розділу І Порядку №879 визначено, що габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль. Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль (пунктуи 15-16 Розділу І Порядку №879).

Отже, з аналізу приведених положень Порядку №879 вбачається, що габаритно-ваговий контроль може бути як документальним, так і точним, а повноваження на його здійснення нарівні з органами Укртрансбезпеки мають також уповноважені підрозділи Національної поліції.

Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що до повноважень підрозділів Національної поліції віднесено лише контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух, в той час як здійснення габаритно-вагового контролю віднесено до повноважень територіальних органів Укртрансбезпеки.

Слід зауважити, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення керувався деякими положеннями Порядку №879, які втратили чинність станом на дату виникнення спірних правовідносин.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що відповідач під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 132-1 КУпАП діяв поза межами своїх повноважень, колегія суддів вважає помилковим.

Водночас, колегія суддів вважає оскаржувану постанову протиправною, виходячи з наступного.

Так, згідно з частиною першою статті 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до статті 33 закону України «Про автомобільні дороги» Рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (пункт 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30).

За змістом п.22.5 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України) рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: зовнішніх габаритів: шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, без винесення габариту на смугу зустрічного руху, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, на маршрутах, встановлених Агентством відновлення, Укртрансбезпекою, Національною поліцією, - 4,35 м), тощо.

Крім того, п.22.5 ПДР України передбачає, що рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. №30 Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, 29 травня 2024 року о 17:19:30 в м.Кобеляки по вулиці Шевченка ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки John Deere R4045, який належить до категорії великогабаритних, ширина якого становила 3,20 метра, чим порушив п.22.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП (а.с. 8 том 1).

Водночас, із копії свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_1 , виданого ГУ Держпродспоживслужбою в Полтавській області 07.05.2021 вбачається, що транспортний засіб марки John Deere R4045 2021 року випуску з реєстраційним номером НОМЕР_2 має найменування оприскувач самохідний (а.с. 12 том 1).

За положеннями пункту 1.10 ПДР України сільськогосподарська техніка - це трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні, меліоративні машини та інші механізми.

Процедуру відомчої реєстрації, перереєстрації, тимчасової реєстрації (далі - реєстрація) та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів (далі - машини), здійснення інших заходів, пов`язаних з реєстрацією та веденням обліку машин, та застосовується з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про адміністративну процедуру" визначає Порядок відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 липня 2009 року № 694 (далі -Порядок № 694).

У відповідності до положень пункту 2 Порядку № 694 реєстрація та зняття з обліку машин проводяться територіальними органами Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - територіальні органи Держпродспоживслужби).

За приведеними вище положеннями вбачається, що сільськогосподарська техніка реєструється територіальні органи Держпродспоживслужби, а за даними поточної справи транспортний засіб марки John Deere R4045, який за свідоцтвом є оприскувачем самохідним, було зареєстровано саме територіальним органом Держпродспоживслужби в Полтавській області.

Натомість повертаючись до ПДР України, то п.22.5 «а» ПДР України містить зауваження щодо допустимої ширини транспортних засобів та їх составів, які відносяться до сільськогосподарської техніки, зокрема, ширина зовнішніх габаритів без винесення габариту на смугу зустрічного руху не більше 3,75 м.

Відтак, для сільськогосподарської техніки ПДР України окреслено допустиму ширину зовнішніх габаритів, яка складає не 2,6 м, а 3,75 м.

Таким чином, законодавство України дозволяє рух сільськогосподарської техніки за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, без винесення габариту на смугу зустрічного руху з максимальним значенням зовнішніх габаритів 3,75 м.

Між тим, при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем взагалі не було з`ясовано належність вказаного транспортного засобу до сільськогосподарської техніки, не встановлено його габарити.

В матеріалах справи відсутні фактичні дані, встановлені показаннями технічних приладів або технічних засобів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

На наданому відповідачем відеозаписі відсутні будь-які показники технічних приладів або технічних засобів, якими проводилися заміри.

Доводи апеляційної скарги, що замір ширини ТЗ в присутності водія, ширина якого виявилась 3,2 метри, що перевищує допустиму ширину ТЗ визначених п. 22.5 ПДР України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не підтвердженні жодними доказами.

Підсумовуючи приведені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на недоведення відповідачем не дотримання позивачем вимог пункту 22.5 «а» ПДР України в частині зовнішніх габаритів керованого ним транспортного засобу.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується статтею 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи заявника апеляційної скарги, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Згідно частини першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на зазначене вище, враховуючи часткове неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2024 року у справі №532/1343/24 підлягає часткової зміні в частині мотивів і підстав його прийняття.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.07.2024 по справі № 532/1343/24 змінити в частині мотивів та підстав задоволення позовних вимог.

В іншій частині рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2024 року у справі №532/1343/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій