Справа № 520/12605/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 р.Справа № 520/12605/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., повний текст складено 13.08.24 по справі № 520/12605/24

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд :

-визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (нове найменування відповідача - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) від 17.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59559865 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 16.07.2019 року у виконавчому провадженні № 57637837 у розмірі 148 253,41 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 . Визнано протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (нове найменування відповідача - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) від 17.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59559865 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 16.07.2019 року у виконавчому провадженні № 57637837 у розмірі 148 253,41 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1211( одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права та просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 по справі № 520/12605/24 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник посилається на Кодекс адміністративного судочинства України, Закон України « Про виконавче провадження», правові висновки, викладені в постановах Верховного суду від 21.02.2021 у справі 3 756/9582/14-ц та від 16.01.2019 у справі № 816/463/15-а та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Мирною Тетяною Василівною від 14.11.2018 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 638/12405/14-ц, виданого 02.10.2017.(ВП №57637837)

14.11.2018 постановою державного виконавця накладено арешт на все майно, яке належить боржнику.

16.07.2019 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 148253,41 грн та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 200грн.

16.07.2019 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю « ОТП Факторинг Україна» надійшла заява , в якій останній, посилаючись на ст. 37 Закону України « Про виконавче провадження», просить повернути виконавчий лист № 638/12405/14-ц, виданий Дзержинським судом м. Харкова 02.10.2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на публічних торгах в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1782534,10 грн ОСОБА_1 на користь ТОВ « ОТП Факторинг Україна» без виконання.

16.07.2019 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

17.07.2019 державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови про стягнення виконавчого збору № 57637837, виданої 16.07.2019 Шевченківським ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Х/о та про арешт майна боржника. (ВП 59559865)

01.10.2019 у зв`язку з відсутністю майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

07.03.2024 заступником начальника Шевченківського ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Х/о винесено постанову про передачу та прийняття виконавчого провадження.

07.03.2024 постановою про відновлення виконавчого провадження відновлено виконавче провадження № 59559865 на підставі постанови про перевірку, якою встановлено, що постанова про повернення винесена передчасно.

Постановою від 07.03.2024 накладено арешт на кошти боржника у межах суми звернення стягнення.

11.03.2024 постановою старшого державного виконавця знято арешт з коштів боржника.

14.03.2024 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Не погодившись із з постановою про відкриття виконавчого провадження № 59559865 від 17.07.2019 позивач звернувся до суду із даним позовом

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивача не було належним чином повідомлено про здійснення виконавчих дій , а також відомості, зазначені у виконавчих провадження, не відповідають дійсності.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 зазначеного Закону, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за виконавчим листом виданим судом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Отже, відповідно до положень статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" регламентовано обов`язкові (імперативні норми права) та необов`язкові (диспозитивні) вимоги до виконавчого документа та підстави, за яких виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання.

До обов`язкових вимог віднесено, зокрема: 3) прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

Отже, пункти 1-7 частини 1 статті 4 Закону законодавцем визначені як імперативні норми права.

У пункті 6 частині 4 статті 4 Закону встановлено наслідки недотримання обов`язкових вимог до виконавчого документа, зокрема, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: … 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею ...

Згідно ч. 3 ст. 373 КАС України виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Пунктом 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Отже, такі дії виконавець має право вчиняти виключно під час виконавчого провадження, тобто, після його відкриття.

Окрім того, слід звернути увагу на абз. 7 частини 2 розділу ІІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження (далі Положення) згідно якого, під час реєстрації виконавчого документа "... відповідальна особа (посадова особа органу державної виконавчої служби, на яку покладені обов`язки) (приватний виконавець або його помічник) зобов`язана(ий) внести до Системи такі відомості: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) для фізичної особи - стягувача; прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), число, місяць, рік народження для фізичної особи - боржника".

Відповідно до частини 4 розділу ІІ Положення, за даними про зареєстрований документ Системою формуються журнал реєстрації загальної вхідної кореспонденції, журнал реєстрації документів про відкриття виконавчого провадження, журнал обліку виконавчих проваджень. Тобто, посадова особа органу державної виконавчої служби або приватний виконавець при реєстрації виконавчого документа в обов`язковому порядку повинен внести число, місяць, рік народження для фізичної особи - боржника. Не внесення даних стосовно дати народження боржника позбавляє можливості зареєструвати виконавче провадження та винести постанову про його відкриття.

При дослідженні наданих матеріалів судом встановлено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2019 року № 59559865 зазначено, що боржником є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса боржника: АДРЕСА_2 .

Однак, копією паспорту позивача підтверджено, що дата народження боржника, зазначена державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2019 року № 59559865 не є дійсною датою його народження, бо ОСОБА_1 народжений ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 за адресою, яка вказана у постанові від 17.07.2019 року, як адреса боржника - АДРЕСА_3 , був зареєстрований у період часу з 28.01.2004 року по 14.05.2008 року, що підтверджується інформацією, зазначеною у паспорті ОСОБА_1 на сторінках 11-12.

Тобто, відповідач, при винесенні постанови від 17.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59560961 зазначив невірну адресу боржника, тобто ту адресу за якою ОСОБА_1 не був зареєстрований з 14.05.2008 року.

Також, варто зазначити, що Шевченківським ВДВС у місті Харкові надані докази відправлення постанови від 17.07.2019 року боржнику ОСОБА_1 , якими підтверджується, що орган виконавчої служби направляв постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2019 року за адресою ОСОБА_1 , яка зазначена у виконавчому документі - АДРЕСА_3 , проте вказана адреса не є адресою реєстрації боржника з 14.05.2008 року.

Відповідно до ч. 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на дату винесення постанови від 17.07.2019 року) зазначено - копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, повідомлення стягувану про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином позивач не був у встановленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку повідомлений про наявність виконавчого провадження.

Аналізуючи положення статей 9, 18 Закону №1404-VІІІ, положення статті 27 Закону №1403-VIII, а також положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5942-VI, Колегія суддів дійшла висновку про те, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 КАС України, яких приватний виконавець має дотримуватись.

Відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та кореспондуються з положеннями частини другої статті 2 КАС України.

В іншому випадку, нез`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо).

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для справи з урахуванням встановлених та доведених фактів із наведенням належних висновків та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

За наведених підстав, доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги, який повністю дублює відзив на позов, поданий до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.268,272,287, 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 по справі № 520/12605/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий І.М. Ральченко