Справа № 308/12872/24
Суддя: Іванов А. П.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судових засідань Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

06.08.2024 (вхідна дата документу) представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кислий А.М. звернувся до суду через Електронний суд з вищезазначеним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , в якому просить поновити пропущений з поважних причин строк на оскарження постанови; скасувати постанову № 19411 від 22.07.2024 про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 22.07.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 винесено постанову № 19411 за справою про адміністративне правопорушення.

Вказує, що відповідач застосовує неіснуючу «ч. 2 ст. 210 КУпАП у редакції від 14.10.2023 р.». Доказів повторного протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку), за яке позивача вже було піддано адміністративному стягненню, не існує. У зв`язку з тим, що відносно позивача ніяких рішень комісій з питань взяття на військовий облік, ніяких направлень для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, не приймалося, то відсутній склад правопорушення.

Окрім того представник позивача вважає, що відповідачем винесено оскаржувану постанову із істотним порушенням прав позивача та правових гарантій. Це видно з такого. Позивач не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП України, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо.

У судове засідання сторони не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує; представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 постановлено постанову за справою про адміністративне правопорушення №19411 від 22.07.2024, за якою на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 1700 грн.

За змістом цієї постанови своїми діями громадянин України ОСОБА_1 протягом останніх п`яти років не проходив ВЛК, чим порушив п. 3.2 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 №402.

Вказано, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП у редакції від 14.10.2023, а саме порушення правил військового обліку як військозобов`язаний під час особливого періоду.

Постанову винесено на підставі протоколу №3018 від 22.07.2024, який складено начальником відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_3 .

Не погоджуючись із зазначеною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку оскарженій постанові у справі про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 210 КУпАП передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, а саме:

порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1);

повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2);

вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 3).

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері виконання військового обов`язку і несення військової служби.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні законодавства України про військовий обов`язок і військову службу, а саме, у порушенні правил військового обліку, неявці на виклик до військового комісаріату без поважних причин або несвоєчасному поданні в обліковий орган відомостей про зміну свого місця проживання, освіти, місця роботи, посади, а також у порушенні порядку проходження навчальних зборів (занять) у навчальних закладах Товариства сприяння обороні України та професійно-технічних навчальних закладах (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку особливий (військовозобов`язані, призовники).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Таким чином, диспозиція інкримінованої ОСОБА_1 правової норми, передбаченої ч. 2 ст. 210 КУпАП, передбачає притягнення до відповідальності за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

У відповідній графі протоколу №3018 про адміністративне правопорушення від 22.07.2024, на підставі якого винесено оскаржувану постанову, та власне у такій, зазначено: дані про попереднє притягнення до адміністративної відповідальності (за наявності) зі слів не притягався.

Відтак, оскаржувана постанова не містить даних про повторність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210 КУпАП, за яке його вже було піддано адміністративному стягненню.

Виходячи із змісту оскаржуваної постанови та протоколу, на підставі якої її винесено, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, за яким притягується до відповідальності ОСОБА_1 , відсутній, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 210 КУпАП, повторно протягом року.

Підтвердженням наявності складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП може бути лише постанова відповідного Територіального центру комплектування та соціальної підтримки про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 210 КУпАП, однак оскаржувана постанова посилання на таку не містить, а також такої не містять матеріали справи.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що відповідачем було неправильно кваліфіковано виявлене правопорушення позивача за ч. 2 ст. 210 КУпАП, що потягло за собою протиправне притягнення його до відповідальності за правопорушення, якого він не вчиняв.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд зауважує, що невірна кваліфікація відповідачем виявленого правопорушення не свідчить про факт його відсутності.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність надіслання справи про адміністративне правопорушення у відношенні позивача на новий розгляд до компетентного органу, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 241-246, 255, 271, 272, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Скасувати постанову за справою про адміністративне правопорушення №19411 від 22.07.2024, постановлену ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП та надіслати справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов