Справа № 260/3342/23
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 вересня 2024 року

м. Київ

справа №260/3342/23

адміністративне провадження № К/990/26956/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів - Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Опаленика Михайла Юрійовича на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі №260/3342/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі - ДСР НПУ), у якому просив:

- визнати протиправними та скасувати з моменту прийняття пункт 1 наказу начальника ДСР НПУ «Про застосування дисциплінарних стягнень стосовно окремих працівників УСР в Закарпатській області» від 27 квітня 2023 року №153, наказ начальника ДСР НПУ «По особовому складу» від 01 травня 2023 року №250 о/с, відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якого заступника начальника 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) управління стратегічних розслідувань в Закарпатській області ДСР НПУ звільнено зі служби в поліції з 02 травня 2023 року;

- поновити його на посаді з 02 травня 2023 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу без утримання податків та інших обов`язкових платежів, починаючи з 02 травня 2023 року по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі, допустити негайне виконання рішення суду в частині його поновлення на вказаній посаді, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з ДСР НПУ на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 27 квітня 2023 року № 153 «Про застосування дисциплінарних стягнень стосовно окремих працівників УСР в Закарпатській області» в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 01 травня 2023 року № 250 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) управління стратегічних розслідувань в Закарпатській області з 03 травня 2023 року. Стягнути на користь ОСОБА_1 із Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 травня 2023 року по 17 жовтня 2023 року в розмірі 287443,74 грн (двісті вісімдесят сім тисяч чотириста сорок три гривні сімдесят чотири копійки). Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) управління стратегічних розслідувань в Закарпатській області та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 50775,96 грн (п`ятдесят тисяч сімсот сімдесят п`ять гривень дев`яносто шість копійок) допущено до негайного виконання.

Справа судом першої інстанції розглянута за правилами загального позовного провадження.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2024 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник позивача звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Ухвалами Верховного Суду від 13 травня 2024 року та від 11 червня 2024 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням у касаційній скарзі належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень.

12 липня 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» втретє надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Опаленика Михайла Юрійовича на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі №260/3342/23. Заявник просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити рішення суду першої інстанції у силі.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху, а заявнику надано строк для усунення її недоліків. Зокрема, необхідно було надати докази, що підтверджують поважність наведених ним підстав пропуску процесуального строку, або надіслати заяву про поновлення процесуального строку, із зазначенням інших поважних і об`єктивних причин його пропуску та надати докази, що їх підтверджують.

На виконання ухвали Суду позивачем 09 серпня 2024 року надіслано заяву про поновлення строку, в обґрунтування якої зазначає, що 23 квітня 2024 року його представником засобами поштового зв`язку подано до Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2024 року, яка ухвалою від 13 травня 2024 року повернута. Повторно касаційна скарга подана представником 31 травня 2024 року через підсистему «Електронний суд», яка ухвалою від 13 травня 2024 року повернута. 12 липня 2024 року представником втретє подано касаційну скаргу. Зазначає, що ухвали суду від 13 травня 2024 року та від 11 червня 2024 року про повернення касаційних скарг не отримував, оскільки в цей час перебував неподалік зони бойових дій, а саме у Донецькій та Луганській областях як волонтер благодійної організації Благодійний фонд «Якщо не ми, то хто», де допомагав постраждалим від військової агресії Російської Федерації. Мобільний зв`язок за час перебування в Луганській та Донецькій областях був відсутній, доступу до інтернету не мав. Через відсутність мобільного зв`язку представник - адвокат Опаленко М.Ю. не повідомляв його про повернення касаційних скарг, про те, що ним повторно подано касаційні скарги дізнався тільки на початку серпня поточного року, коли повернувся додому на територію Закарпатської області. Також через вказані обставини форму та зміст касаційної скарги представник з ним не узгоджував. До заяви позивачем додано довідку благодійної організації Благодійний фонд «Якщо не ми, то хто» від 07 серпня 2024 року, у якій зазначено, що ОСОБА_1 дійсно приймає активну участь у благодійний організації Благодійний фонд «Якщо не ми, то хто» та активно займається волонтерською діяльністю в умовах воєнного стану на Сході України. Так, зокрема у період з квітня місяця 2024 року по теперішній час (серпень 2024 року) перебував неподалік зони бойових дій, а саме у Донецькій та Луганській областях. Мобільний зв`язок за час перебування в Луганській та Донецькій областях з ним був відсутній.

Інших доказів щодо неможливості своєчасного звернення позивача до суду касаційної інстанції не надано.

Питання поважності причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи і належних доказів поважності пропуску процесуального строку на оскарження.

Приписами статті 44 КАС України встановлено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).

Наведеною процесуальною нормою чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження, а також належного оформлення касаційної скарги. Для цього особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Встановлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства процесуальних обов`язків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Суд звертає увагу скаржника, що чинне законодавство України не передбачає зупинення процесуального строку у разі звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою та повернення такої касаційної скарги.

При цьому, Суд наголошує, що належним підтвердженням наміру реалізувати своє право на касаційне оскарження є направлення повторної касаційної скарги скаржником у найкоротший строк.

Верховний Суд зазначає, що касаційна скарга позивача неодноразово поверталася йому у зв`язку з недотриманням ним вимог статей 328 і 330 КАС України щодо належного викладення підстав касаційної скарги, тобто неналежного оформлення касаційної скарги.

При цьому, приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями, і для його виконання процесуальний закон встановлює достатній строк - тридцять днів з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення (з дня отримання копії судового рішення).

Суд звертає увагу, що цю касаційну скаргу, як і попередні, від імені позивача подано його адвокатом Опаленко М.Ю., як законним представником.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Верховний Суд повторно зазначає, що повернення касаційної скарги не надає особі права у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.

Також Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не е абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»)

У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним: воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (N°32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обґрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява N°45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява N°23436/03).

Отже, зважаючи на значний пропуск строку на касаційне оскарження (більше 3 місяців з моменту прийняття оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції до моменту подання цієї касаційної скарги), клопотання скаржника про його поновлення з наведених підстав не можна вважати обґрунтованим, зазначені скаржником причини пропуску строку на подання касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а отже, не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на викладене, наявні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтею 333 КАС України,

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними підстави пропуску позивачем строку на касаційне оскарження постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі №260/3342/23.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Опаленика Михайла Юрійовича на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі №260/3342/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала, у спосіб їх надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М.В. Білак

В.Е. Мацедонська

Ж.М. Мельник-Томенко