Справа № 420/21071/24
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби за абзацом 5 підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за абзацом 5 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за привозом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів згідно рапорту від 06.06.2024 року.

Ухвалою суду від 08.07.2024 прийнято до провадження справу та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він звернувся із рапортом про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за абзацом 5 підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів, однак відповідач відмовив у задоволенні вказаного рапорту. Як вказав позивач, відповідач невірно трактує норму абз. 5 пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та, що ним було надано разом із рапортом усі належні документи, що підтверджують його право на звільнення з військової служби.

24.02.2024 до суду від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Як зазначив відповідач, командуванням військової частини НОМЕР_1 , було уважно розглянуто рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 та уважно ознайомились з наданими додатками. Внаслідок чого, як вказав відповідач, було надано відповідь позивачу за вхідним №1141 від 13.06.2024 року. Відповідно із наданих військовослужбовцем ОСОБА_1 документів, а саме копії довідки МСЕК серії 12 ААГ №880921 та виписки із медичної амбулаторної (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 від 03.06.2024 року не вказано, що дружина потребує стороннього догляду як це передбачено у абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Тому виходячи з вищевказаного було прийняте рішення у відмові в задоволені рапорту позивача у зв`язку з відсутністю підстав (відсутністю підтверджуючих документів) для звільнення з військової служби під час дії правового режиму військового стану. Також, як вказав відповідач, позивач звернувся до суду, проте у позовній заяві позивачем було усвідомлено надано додатки у поганій якості.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді командира відділення зенітного взводу 6 зенітної ракетної батареї 2 зенітного ракетного дивізіону.

ОСОБА_1 звернувся до командира 6 зенітної ракетної батареї із рапортом від 06.06.2024 про звільнення з військової служби на підставі абз.5 пп «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме наявність дружини з інвалідністю ІІІ групи онкологічного захворювання (а.с.15).

Разом із рапортом від 06.06.2023 було надано заявником:

- нотаріально засвідчена копія паспорту та РНОКПП дружини;

- нотаріально засвідчена копія свідоцтва про одруження;

- нотаріально засвідчена копія довідки МСЕК;

- виписка лікаря з медкарти.

Рішенням Військової частини НОМЕР_1 №1141 від 13.06.2024 відмовлено ОСОБА_1 у звільненні зі служби з підстав, що відповідно із наданих військовослужбовцем ОСОБА_1 документів, а саме копії довідки МСЕК серії 12 ААГ №880921 та виписки із медичної амбулаторної (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 від 03.06.2024 року не вказано, що дружина потребує стороннього догляду як це передбачено у абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено в Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року (далі Закон №2232-XII).

Положеннями статті 1 Закону передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (ч.1 ст.2 Закону).

За нормами ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України введено воєнний стан та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», відповідно до якого оголошено та проведено загальну мобілізацію.

Тобто, з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан та проведено загальну мобілізацію.

Строк дії воєнного стан та проведення мобілізації в Україні продовжено й наразі триває.

Прийняття на військову службу до Збройних Сил України, проходження військової служби та звільнення з військової служби визначені Законом №2232-XII.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008).

Приписами п.233 розділу XII Положення №1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Підстави звільнення з військової служби передбачені вимогами ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, у відповідності до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» 25 березня 1992 року

№ 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

В свою чергу, у відповідності до ч.12 цієї статті військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану, як необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

Тобто, наявність у дружини військовослужбовця статусу особи з інвалідністю III групи онкологічного захворювання надає йому безспірне право на звільнення з військової служби у відповідності до ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_3 від 24.03.2022(а.с.17).

В свою чергу ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 3 групи онкологічного захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК Серії 12ААГ №880921 та випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за формою №027/о(а.с.19-21).

За таких обставин, оскільки матеріалами справи підтверджується у дружини позивача статус особи з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, суд приходить до висновку, що доводи відповідача в рішенні є надуманими, безпідставними та не відповідають змісту норми абз. 5 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, тоді як позивачем надано докази у підтвердження права у ОСОБА_1 на звільнення з військової служби через вказані сімейні обставини.

З урахуванням викладеного, прийняття відповідачем рішення про відмову у звільненні з військової служби ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2023 №1141 про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби;

- зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби згідно абз. 5 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за привозом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів згідно рапорту від 06.06.2024 року.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом першої інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2023 №1141 про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) звільнити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) з військової служби згідно абз. 5 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за привозом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів згідно рапорту від 06.06.2024 року.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра