Справа № 400/2166/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/2166/23

Головуючий в 1 інстанції: Величко А.В. Дата і місце ухвалення: 27.06.2024р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просила суд:

- визнати незаконними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2022р. №242 та від 22.09.2022р. №255 про визнання ОСОБА_1 такою, що самовільно залишила військову частину, тобто дезертувала;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 ;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.09.2022р. до дати винесення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона проходить військову службу на посаді старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 . Спірними наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2022р. №242 та від 22.09.2022р. №255 ОСОБА_1 визнано такою, що самовільно залишила військову частину, тобто дезертувала, знято зі всіх видів забезпечення та припинено виплату грошового забезпечення. Зазначені накази позивач вважає незаконними та стверджує, що на дату їх прийняття вона знаходилася на лікарняному, про що повідомляла командування військової частини відповідними рапортами. ОСОБА_1 зазначала, що з матеріалами службових розслідувань її ознайомлено не було, пояснення не відібрано, з оскаржуваними наказами від 10.09.2022р. та від 22.09.2022р. її не ознайомлено.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 27.06.2024р. з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення її позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не прийнято до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до командування військової частини зі скаргами на погіршення стану свого здоров`я, однак відповідач відмовлявся приймати рапорти та ігнорував звернення позивача. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 позбавлена була можливості отримати курс лікування та належну медичну допомогу, так як постійно знаходилася на військовій службі. Командування військової частини НОМЕР_1 своїми діями щодо відмови в наданні медичної допомоги позивачу, не прийняття у неї рапортів, фактично поставило під загрозу її життя та здоров`я.

Також, апелянт посилається на те, що відповідальність за самовільне залишення частини настає через три дні після вказаної обставини. На момент подання відносно неї рапортів ОСОБА_1 перебувала на лікарняному та не була обізнана з їх наявністю. Відповідачем не надано витягу з ЄРДР про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, як і не надано доказів звернення до органів ДБР із заявою про вчинене кримінальне правопорушення.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сержант ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .

У період з 06.09.2022р. по 16.09.2022р. позивач перебувала на лікарняному по догляду за хворою дитиною, що підтверджується довідкою №311 про тимчасове звільнення від роботи по догляду за хворою дитиною.

У період з 16.09.2022р. по 27.09.2022р. позивач проходила лікування у комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5», що підтверджується медичними висновками №ЕТ8С-МННЕ-ЗКАЗ-ВВ26 від 16.09.2022р., №А6ХМ-66ЗЕ-РРМТ-3266 від 19.09.2022р. та №876Т-РР9Е-ВТ9Е-ЗЕ9М від 26.09.2022р.

10.09.2022р. командир батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_2 подав рапорт командуванню військової частини про самовільне залишення місця служби сержантом ОСОБА_1 , старшим бойовим медиком мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

Командир військової частини НОМЕР_1 подав 10.09.2022р. на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та керівника Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері довідку-доповідь за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 сержантом служби за контрактом ОСОБА_1 .

У довідці зазначено, що 10.09.2022р. о 08 год. 30 хв. стало відомо, що під час ранкового шикування в місці тимчасової дислокації батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) було виявлено відсутність сержанта ОСОБА_1 . Станом на 14 год. сержант ОСОБА_1 відсутня на службі. В ході телефонної розмови сержант ОСОБА_1 відмовилася прибути до розташування батальйону морської піхоти, посилаючись на хворобу дитини. Відповідного рапорту чи довідок вона також не надала. Перебуває без дозволу поза межами м.Миколаїв у м.Южноукраїнськ. Зброя та боєприпаси в наявності та знаходяться у підрозділі.

Того ж дня командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) №242 від 10.09.2022р., яким сержанта ОСОБА_1 , старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 з 10.09.2022р. визнано такою, що самовільно залишила військову частину, тобто дезертувала, призупинено виплату грошового забезпечення та знято зі всіх видів забезпечення. За невихід на службу позбавлено премії за вересень 2022 року у повному обсязі.

20.09.2022р. командир військової частини НОМЕР_1 подав на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та керівника Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері довідку-доповідь про набуття ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, вчиненого сержантом служби за контрактом ОСОБА_1

21.09.2022р. сержант ОСОБА_1 прибула до території розташування військової частини НОМЕР_1 та приступила до виконання обов`язків, про що зазначено в довідці-доповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2022р. №3707.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2022р. №946 наказано провести службове розслідування стосовно самовільного залишення військової частини сержантом ОСОБА_1 10.09.2022р.

22.09.2022р. позивач повторно самовільно залишила територію розташування військової частини НОМЕР_1 .

Командир військової частини НОМЕР_1 подав 22.09.2022р. на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та керівника Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері довідку-доповідь за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 сержантом служби за контрактом ОСОБА_1 .

У довідці зазначено, що 22.09.2022р. о 08 год. 30 хв. стало відомо, що під час ранкового шикування в місці тимчасової дислокації батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) було виявлено відсутність сержанта ОСОБА_1 . Станом на 12 год. 30 хв. сержант ОСОБА_1 відсутня на службі. В ході телефонної розмови сержант ОСОБА_1 відмовилася прибути до розташування батальйону морської піхоти, посилаючись на власну хворобу та відсутність транспорту для прибуття до місця розташування підрозділу. Відповідного рапорту чи довідок вона також не надала. Перебуває без дозволу поза межами розташування батальйону. Зброя та боєприпаси в наявності та знаходяться у підрозділі.

22.09.2022р. командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) №255, відповідно до якого сержанта ОСОБА_1 , старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 з 22.09.2022р. визнано такою, що самовільно залишила військову частину, тобто дезертувала, призупинено виплату грошового забезпечення та знято з усіх видів забезпечення.

24.09.2022р. командир військової частини НОМЕР_1 подав на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та керівника Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері довідку-доповідь про набуття ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, вчиненого сержантом служби за контрактом ОСОБА_1 .

Актом проведення службового розслідування по факту відсутності на військовій службі сержанта ОСОБА_1 , за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 11-13, 16, 49, 127, 128, 199, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, запропоновано старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №543 від 21.10.2022р. «Про підсумки службового розслідування по факту самовільного залишення військової служби сержантом ОСОБА_1 » вирішено накласти на старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 після (у разі) повернення до місця служби дисциплінарне стягнення «сувора догана» (пункт «в» статті 48 Дисциплінарного статуту ЗС України).

Вважаючи протиправними накази командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2022р. №242 та від 22.09.2022р. №255 ОСОБА_1 оскаржила їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, врахував, що відсутність позивача на службі 10.09.2022р. та 22.09.2022р. належним чином зафіксовано та нею не заперечується. Доказів того, що ОСОБА_1 доповідала командиру, відповідно до вимог Статуту про свою хворобу, а також лікування у військовому шпиталі, позивачем не надано. Суд зазначив, що спірними наказами ОСОБА_1 не була звільнена з військової служби, питання про призупинення її військової служби не вирішувалось, ними лише визнано факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , що не є тотожним звільненню зі служби чи посади. А відтак, за висновками суду, відсутні підстави для скасування спірних наказів, поновлення позивача на службі та виплати на її користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999р., військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Статтею 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.2 ст.24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Частиною 3 статті 24 Закону №2232-XII передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Аналогічні норми встановлені п.144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, спірними наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2022р. №242 та від 22.09.2022р. №255 визнано факт самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_1 , що не є тотожним звільненню зі служби чи посади. Питання про призупинення військової служби позивача спірними наказами також не вирішувалось.

При цьому, позивач не заперечує відсутність її на службі 10.09.2022р. та 22.09.2022р.

При зверненні з даним позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що відсутність її на службі зумовлена хворобою її дитини та хворобою безпосередньо позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість таких посилань ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач зверталася до відповідача із відповідними рапортами.

Суд зазначає, що рапорт - це вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим звернення військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Більше того, підпунктом б пункту 6 розділу 6 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008р. №402, передбачено, що направлення на медичний огляд проводиться військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Тобто, для проходження лікування військовослужбовець має отримати відповідне направлення на таке лікування, чого у даній справі не встановлено. Також, в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація про те, що станом на 10.09.2022р. та 22.09.2022р. ОСОБА_1 потребувала негайної медичної допомоги.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на ігнорування командуванням військової частини НОМЕР_1 її звернень щодо направлення її на лікування, оскільки такі доводи не підтверджено жодним доказом.

Що ж до призупинення спірними наказами виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та позбавлення премії, то колегія суддів зазначає, що такі дії військової частини НОМЕР_1 відповідають Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260.

Відсутність в матеріалах справи витягу з ЄРДР про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення та доказів звернення до органів ДБР із заявою про вчинене кримінальне правопорушення не є підставою для висновку про незаконність спірних наказів відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування рішення від 27.06.2024р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 23 вересня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук