Справа № 380/2506/24
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 рокусправа № 380/2506/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача військова частина НОМЕР_2 , про стягнення в дохід держави коштів, отриманих без установлених законом підстав,

ВСТАНОВИВ:

військова частина НОМЕР_1 (далі також позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач), у якій просить:

- стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача безпідставно набуті ним грошові кошти в розмірі 137695,20 грн. під час фактичного невиконання обов`язків військової служби за період з 01.12.2022 по 08.03.2023 на рахунок IBAN НОМЕР_3 ЄДРПОУ НОМЕР_4 МФО: НОМЕР_5 військова частина НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог представником позивача вказано, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", на особливий період, та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2022 № 27 призначений на посаду водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , з 06.04.2022 зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення. 29.10.2022 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Ямполівка Лиманської МТГ Донецької області ОСОБА_1 в ході бою з ворогом отримав вогнепальне поранення спини та був евакуйований з поля бою до медичного підрозділу. Пізніше, військовослужбовець проходив лікування у Дніпропетровській обласній клінічній лікарні ім. І.І. Мечнікова, звідки 04.11.2022 переведений до КНП «Територіальне медичне об`єднання м. Львова» ВП Лікарня Святого Луки. Після завершення лікування в цьому лікувальному закладі 27.11.2022, згідно з рекомендаціями лікаря-хірурга ВМКЦ ЗР, солдату ОСОБА_1 було видано скерування на стаціонарне лікування в ВМКЦ ЗР. У зв`язку з тривалою відсутністю відомостей про хід лікування ОСОБА_1 на початку березня 2023 року було здійснено спробу зв`язатися з військовослужбовцем за допомогою телефону. Однак, солдат ОСОБА_1 на дзвінок не відповів. Зв`язавшись з мамою солдата ОСОБА_1 , вдалося дізнатися, що військовослужбовець вже декілька тижнів знаходиться вдома. 09.03.2023 за результатами візиту групи військовослужбовців військової частини за адресою місця проживання військовослужбовця солдат ОСОБА_1 був виявлений в себе вдома. З даного приводу командиром військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу №77 від 09.03.2023 було призначено службове розслідування за фактом відсутності на службі солдата ОСОБА_1 , яким встановлено, що з 01.12.2022 по 08.03.2023 солдат ОСОБА_1 був відсутній на службі з причин, поважність яких не знайшла свого підтвердження. В ході розслідування також встановлено, що солдату ОСОБА_1 на підставі наказів командира військової частини (з основної діяльності) від 02.12.2022 № 280 та від 05.01.2023 № 5 була нарахована та виплачена додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за листопад та грудень 2022 року та за січень місяць 2023 року. Разом з тим, в ході розслідування достеменно встановлено, що в силу п. 7 Окремого доручення Міністра оборони України №219/з/29 від 23.06.2022 (винагорода, нарахована виходячи із розміру 100000 грн., за період з 22 листопада по 31 грудня 2022 року - отримана військовослужбовцем всупереч закону, тобто без достатніх правових підстав. Так само, в силу п. 9.4 Доручення № 219/3/29 винагорода за січень 2023 року отримана солдатом ОСОБА_1 без достатніх правових підстав. Загальна сума безпідставно набутої солдатом ОСОБА_1 винагороди за період з 22.11.2022 по 31.01.2023 становить 146536,67 грн. Отримання цієї грошової суми є наслідком протиправної винної поведінки військовослужбовця, яка полягає в тому, що солдат ОСОБА_1 з 22.11.2022 не перебував на стаціонарному лікуванні, з 01.12.2022 з причин, поважність яких не підтверджена належними доказами, був відсутній на службі та не повідомив старших начальників про місце свого знаходження та про причини відсутності на службі. Зважаючи на викладене, позивач просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 06.02.2024 суддя залишила позовну заяву без руху

Ухвалою від 19.02.2024 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішила проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Залучила до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача військову частину НОМЕР_2 .

Відповідач відзиву не надав. Належним чином повідомлений про розгляд вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін шляхом скерування судової кореспонденції на адресу відповідача. До суду повернувся конверт з вказаною ухвалою зі довідкою відділення поштового зв`язку про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд повторно скерував ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження на адресу відповідача, зазначу у Єдиному державному демографічному реєстрі. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трекінгом №11 вказану ухвалу відповідач отримав 06.06.2024.

Третя особа теж не скористалась правом подати пояснення щодо заявленого позову.

Таким чином, суд на підставі ч. 6 ст. 162 КАС України дійшов висновку проводити розгляд справи на підставі наявних доказів у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд встановив, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.04.2022 № 27 солдата запасу ОСОБА_1 прийнято на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, призначено на посаду водія 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , ВОС-790037А, з 06.04.2022 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, з 06.04.2022 справи та посаду прийняв і приступи до виконання службових обов`язків з посадовим окладом за 4 тарифним розрядом у розмірі 2730 гривень на місяць, шпк «солдат».

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.11.2022 № 323 вважати таким, що самовільно залишили військову частину 10.11.2023 ОСОБА_1 , водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.03.2023 № 77 «Про призначення службового розслідування за фактом відсутності на службі солдата ОСОБА_1 » наказано призначити за фактом відсутності тривалий час на службі солдата ОСОБА_1 службове розслідування.

Відповідно до акта службового розслідування від 16.04.2023 підтверджено період законної відсутності на службі солдата ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29 листопада по 30 листопада 2022 року. Загальна сума безпідставно набутої солдатом ОСОБА_1 винагороди за період з 22 листопада по 31 січня 2023 року становить 146536,67 грн.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19.04.2023 № 141 «Про результати службового розслідування за фактом відсутності ОСОБА_1 » затверджено акт службового розслідування за фактом відсутності на службі солдата ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 3 цього наказу з солдата ОСОБА_1 стягнуто грошову суму у розмірі 146536,67 грн., набуту ним без достатніх правових підстав, шляхом відрахування щомісяця з грошового забезпечення військовослужбовця у дохід держави 20 відсотків його місячного грошового забезпечення до повного відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.05.2023 № 160 «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2023 № 141» внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2023 № 141 «Про результати службового розслідування за фактом відсутності на службі солдата ОСОБА_1 » наступні зміни. Пункт 1.2 абзац тринадцятий: «Загальна сума безпідставно набутої солдатом ОСОБА_2 винагороди за період з 22 листопада 2022 року по 31 січня 2023 становить 146526,67 грн.» викладено у новій редакції: «Загальна сума безпідставно набутих ОСОБА_1 в якості грошового забезпечення грошових коштів за період з 22 листопада 2022 року по 08 березня 2023 року становить 200057,01 грн. (із них винагорода за період з 22 листопада 2022 року по 31 січня 2023 року - 146 536,67 грн.)».

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Полтаві, повідомило військову частину НОМЕР_1 , про те, що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003519 від 27.12.2023, про те, що військовослужбовець - водій стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10.11.2023 з метою ухилитися від військової служби самовільно залишив місце несення служби, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.01.2024 № 4 призупинено військову службу у Збройних Силах України ОСОБА_1 з 27.12.2023 відповідно до п. 144-3 розділу IV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 та п. 15 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 від 20.01.2024 № 1626/560 залишок суми, яка підлягає стягненню згідно наказу в/ч НОМЕР_1 № 160 від 16.05.2023 становить 137695,20 гривень.

Отже, оскільки відповідач безпідставно набув грошові кошти військової частини НОМЕР_1 у сумі 137695,00 грн., позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

При вирішенні спору судом враховано таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 р. строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регулюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Частинами 1, 2 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно зі ст.3 Закону № 2232-ХІІ правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами азб.1 ч.1 ст.9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п. 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Матеріалами справи підтверджено, що з 01.12.2022 по 08.03.2023 відповідач самовільно залишив військову частину без поважних причин, а тому з дня самовільного залишення відповідачем військової частини, останній втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Так, ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За змістом ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно з п. 1 ч. 1. ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у ст. 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц зазначив, що під час застосування правил ст. 1215 ЦК України як винятку із ст. 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

Судом встановлено, що позивач, здійснюючи нарахування та виплату грошового забезпечення відповідачу за період з 01.12.2022 по 08.03.2023, діяв добровільно, докази допущення рахункової помилки матеріали справи не містять, однак суд вважає, що відповідач діяв недобросовісно, оскільки був відсутній на службі з 01.12.2022 по 08.03.2023 без поважних причин, проте отримував грошове забезпечення за вказаний період.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач, самовільно залишивши військову частину, втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, безпідставно набув грошові кошти у розмірі 137695,20 грн., а відтак, зобов`язаний повернути виплачене грошове забезпечення у розмірі 137695,20 .

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем добровільно не повернуто безпідставно набуті кошти, доказів їх сплати до суду не надано. З огляду на вказане суд вважає, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 є обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки позивачем не надано суду доказів понесення інших судових витрат ніж сплата судового збору, підстави для їх стягнення з відповідача відсутні.

Керуючись ст. ст. 19-20, 22, 25-26, 73-77, 90, 139, 244-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) безпідставно набуті грошові кошти у загальному розмірі 137695 (сто тридцять сім тисяч шістсот дев`яносто п`ять) гривень 20 коп., отримані внаслідок фактичного невиконання обов`язків військової служби за період з 01.12.2022 по 08.03.2023.

Судові витрати зі сторін не стягувати.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.09.2024.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна