Справа № 260/4933/24
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2024 рокум. Ужгород№ 260/4933/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради Закарпатської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Виноградівської міської ради Закарпатської області, в якій просить: визнати протиправним рішення в.о. міського голови Виноградівської міської ради за результатами його запиту від 22.07.2024 року, викладеного у листі № 02.1-24/32 від 26.07.2024 р. та зобов`язати усунути виявлені порушення.

23 серпня 2024 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення даної ухвали.

05 вересня 2024 року до суду через підсистему Електронний суд від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов процесуальний документ під назвою «заява», відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про повернення заяви та встановлення нового терміну для подання відзиву.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся 22 липня 2024 року із запитом до Виноградівської міської ради щодо доступу до публічної інформації. Однак, відповідач протиправно відмовив у наданні всіх документів, на підставі яких було прийнято рішення виконавчого комітету № 77 від 26.04.2024 року. Зазначає, що лист Виноградівської міської ради від 26.07.2024 року № 02.1-34/32 не містить інформації, передбаченої п. 1 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідач надав суду процесуальний документ під назвою «заява», зі змісту якого вбачається, що такий документ є відзивом на позовну заяву та в якому відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог, зазначаючи, що запитуване позивачем рішення виконавчого комітету № 77 від 26.04.2024 року є рішенням про встановлення графіку зустрічі з дитиною. Дане рішення стосується виключено третіх осіб по відношенню по позивача. В той же час, чинним законодавством встановлено заборону на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації повинна бути підпорядкована міському голові з метою зменшення навантаження на судову гілку влади і надання можливості позивачу, як особі, якій порушили право на доступ до публічної інформації, оскаржувати протиправні дії відповідальної особи до керівника розпорядника тобто до міського голови.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 липня 2024 року позивач звернувся до Виноградівської міської ради із запитом щодо доступу до публічної інформації, в якому просив надати доступ до публічної інформації, а саме рішення виконавчого комітету № 77 від 26.04.2024 року та копії всіх матеріалів на підставі яких було прийнято дане рішення.

Виноградівська міська рада Закарпатської області листом від 26 липня 2024 року № 02.1-24/32 «Про розгляд запиту» повідомила позивача про те, що його запит стосується надання інформації про третіх осіб. Відповідно до вказаного листа, враховуючи, що запитувана інформація стосується третіх осіб, Виноградівська міська рада, застосовуючи «трискладовий тест», відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відмовила у задоволенні запиту від 22.07.2024 року згідно п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Одночасно з цим, на вимогу частин 3 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідно до якої, інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше, позивачу надано, з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних» копію рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради № 77 від 26.04.2024 року, яке вже було оприлюднено на офіційному вебсайті Виноградівської міської ради.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 34 Конституції України гарантовано кожному право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року №2657-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За приписами ч. 2 ст. 6 Закону № 2657-XII право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону № 2657-XII інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом (ч. 2 ст.11 Закону № 2657-XII).

За порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (ст. 20 Закону № 2657-XII).

Приписами частин 1 та 2 ст. 21 Закону № 2657-XII визначено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо (ст. 29 Закону № 2657-XII).

Відповідно ст. 1 Закону України від 01 червня 2010 року № 2297-VI "Про захист персональних даних" (далі - Закон № 2297-VI) цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних. Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Під обробкою персональних даних розуміється будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем (абз. 8 ст. 2 Закону № 2297-VI).

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону № 2297-VI володільцем чи розпорядником персональних даних можуть бути підприємства, установи і організації усіх форм власності, органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, фізичні особи - підприємці, які обробляють персональні дані відповідно до закону.

За приписами ч. 2 ст. 14 Закону № 2297-VI поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення.

У ч. 2 ст. 5 Закону № 2297-VI закріплено, що персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до ч. 1,4 ст. 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Приписами ч.1 ст. 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Отже, за загальним правилом інформація є відкритою. Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (ч. 1 ст. 6 Закону № 2939-VI). Перелік підстав для відмови в задоволенні запиту на інформацію є вичерпним.

Як вже встановлено судом, 22 липня 2024 року позивач звернувся до Виноградівської міської ради із запитом щодо доступу до публічної інформації, в якому просив надати доступ до публічної інформації, а саме рішення виконавчого комітету № 77 від 26.04.2024 року та копій всіх матеріалів, на підставі яких було прийнято дане рішення.

Відповідач на вищевказаний запит листом від 26 липня 2024 року № 02.1-24/32 «Про розгляд запиту» повідомив позивача про те, що його запит стосується надання інформації про третіх осіб та із вказаного листа вбачається, що позивачу надано, з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних» копію рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради № 77 від 26.04.2024 року, яке було оприлюднено на офіційному вебсайті Виноградівської міської ради.

Так, судом встановлено, що Виноградівською міською радою було оприлюднено на офіційному сайті рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 26.04.2024 року № 77 та таке рішення є рішенням про встановлення графіка зустрічі з дитиною та стосується третіх осіб.

Водночас ч. 1,2 статті 32 Конституції України зазначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України, не допускаються збирання. зберігання. використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.01.2012 № 2-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України (далі - Рішення від 20.01.2012 №2-рп/2012) зазначено, що під поняття конфіденційної інформації підпала інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до пункту № 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини.

Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок.

Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Як вбачається, із рішення Виноградівської міської ради Закарпатської області від 26 квітня 2024 року «Про встановлення графіка зустрічі з дитиною», оприлюдненого на офіційному сайті Виноградівської ради, таке прийняте на підставі заяви особи та з урахуванням висновку служби у справах дітей від 19.04.2024 року № 01-09/967 та рішення комісії з питань захисту прав дитини від 19.04.2024 року.

Аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що інформація щодо підстав встановлення графіку зустрічі з дитиною стосується особистого життя особи, що відноситься до конфіденційної інформації.

В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України № 2939-VI інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

Враховуючи вищенаведене, позивачу було надано копію рішення Виноградівської міської ради від 26 квітня 2024 року № 77, яке було раніше оприлюднено на офіційному сайті відповідача.

Разом з тим, відповідачем було відмовлено позивачу саме у наданні копій документів на підставі яких прийняте рішення Виноградівської міської ради від 26 квітня 2024 року № 77 «Про встановлення графіка зустрічі з дитиною», тобто безпосередньо документів, що містить конфіденційну інформацію, інформацію з обмеженим доступом.

Вказані обставини свідчать про те, що відповідач при розгляді запиту позивача від 22 липня 2024 року діяв правомірно та в межах наданих законодавством повноважень.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що лист № 02.1-24/32 від 26.07.2024 року не містить інформації, передбаченої п. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки не зазначено посаду особи, яка надала відповідь на запит, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 розділу 8 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» від 18.06.2005 року № 736/271/81 (далі Правила) посадові особи підписують документи в межах своїх повноважень, визначених у положеннях (статутах) установи, положеннях про структурні підрозділи, посадових інструкціях, розпорядчому документі про розподіл обов`язків між керівником та його заступниками тощо. У зазначених документах визначається також порядок підписання документів іншими особами в разі відсутності керівника установи та посадових осіб, які уповноважені їх підписувати.

Відповідно до п. 2 розділу 8 Правил підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної - якщо документ надрукований не на бланку, скороченої - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, власного імені і прізвища.

Як вбачається, із відповіді Виноградівської міської ради, оформленої листом від 26 липня 2024 року № 02.1-24/32 такий лист підписав в.о. міського голови ОСОБА_3 .

Відтак, вказаний лист містить інформацію про назву посади, особистий підпис, власне ім`я та прізвище особи, яка його підписала ( ОСОБА_3 ).

Таким чином, приймаючи до уваги зазначені вище обставини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виноградівської міської ради (90300, Закарпатська область, Берегівський район, м. Виноградів, пл. Миру, буд. 5, ) відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька