Справа № 420/22061/24
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Одеській області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті неотриманих сум пенсій, що підлягали виплаті ОСОБА_2 після здійсненого йому перерахунку пенсії на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 по справі № 420/6468/22 та на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 по справі № 420/7403/22, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 недоодержану її померлим чоловіком ОСОБА_2 пенсію в сумі 6486,81 грн., нараховану на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 по справі № 420/6468/22; та в сумі 212982,70 грн. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 по справі № 420/7403/22.

В обґрунтування позовних вимог позивача, з покликанням на фактичні обставини справи прийняття рішення по справі №420/6468/22, №420/7403/22 та на нарахування доплати пенсії на виконання даних рішень, зазначає, що Головним управлінням пенсійного фонду України в Одеській області за життя не виплачено ОСОБА_2 нараховану на виконання рішень суду доплату пенсії. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, та на момент його смерті проживала та вела спільне домашнє господарство разом з ним, що підтверджується довідкою від 21.02.2024 виданою генеральним директором ТОВ «Керуюча компанія «Клевер». Позивач 10.04.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в порядку ст. 61 ЗУ №2262, з проханням здійснити їй виплату недоотриманої пенсії її померлого чоловіка ОСОБА_2 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 по справі № 420/6468/22 та на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 по справі№ 420/7403/22. Однак, Відповідач листами від 08.05.2024 відмовив у задоволенні поданих звернень, з підстав, що Позивач не є стягувачем по вказаним вище справам, а тому для виплати недоотриманої доплати пенсії за зазначеними рішеннями суду відсутні правові підстави.

Не погоджуючись з даною відмовою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 16.07.2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Копію даної ухвали отримано відповідачем 16.07.2024 року.

Однак, ні у визначений суддею строк, ні станом на дату вирішення даної справи відзиву на позов до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає таке.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_1 позивач - ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 року у справі № 420/6468/22, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_2 не отриманих сум підвищення пенсії з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії за період з 05.03.2019 по 31.12.2019.

Даним рішенням, зокрема, встановлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримував пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі рішення суду від 07.06.2022 року у справі № 420/6468/22 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нараховано доплату пенсії в сумі 6486,81 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.07.2022 року у справі № 420/7403/22, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 01.04.2019 року перерахувати пенсію ОСОБА_2 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №ЮО70437 від 14.12.2021 року, виданої станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, та виплатити з урахуванням раніше виплачених сум.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі рішення суду від 22.07.2022 року у справі № 420/7403/22 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нараховано доплату пенсії в сумі 212982,70 грн.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

10.04.2024 року позивач звернулась до відповідача із заявами, в яких просила здійснити їй виплату недоотриманої пенсії її померлого чоловіка ОСОБА_2 на виконання рішень по справам № 420/7403/22 та № 420/7403/22.

До даних заяв позивачем було додано копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , копію свідоцтва про одруження та копію довідки від 21.02.2024 року.

У відповідь на вказані заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області складено листа від 17.06.2024 року №1500-0505-8/91513, в якому зазначено, що покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління. Виплата нарахованої доплати пенсії по справі № 420/6468/22 за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 в сумі 6486,81 грн та по справі № 420/7403/22 за період з 01.04.2019 по 30.11.2022 в сумі 212982,70 грн підлягала виплаті ОСОБА_4 після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України. Станом на дату смерті ОСОБА_2 , тобто на 13.02.2024, зазначена заборгованість пенсії не виплачена.

Додатково, у листі зазначено, що оскільки ОСОБА_1 не є стороною по справам №420/6468/22 та № 420/7403/22 в розумінні статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), право на отримання доплат, нарахованих на виконання рішень суду, вона буде мати у разі зміни сторони виконавчого провадження по вищевказаним справам в порядку, передбаченому статтею 379 КАС України.

Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті неотриманих сум пенсій, що підлягали виплаті ОСОБА_2 після здійсненого йому перерахунку пенсії на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 по справі № 420/6468/22 та на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 по справі № 420/7403/22, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Так, ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримував пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, спірні правовідносини регулюються саме вищевказаним Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до ст. 61 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (серед іншого) суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Так, судом встановлено, що позивач є дружиною померлого пенсіонера ОСОБА_2 .

Згідно довідки від 21.02.2024 року №53, виданої товариством з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "КЛЕВЕР"позивач дійсно проживала та вела спільне домашнє господарство разом з гр. ОСОБА_2 до дня його сперті за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позивач має право на отримання недоотриманої пенсії її померлого чоловіка.

Розглядаючи дану справу, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 200/10269/19-а, сформульована висновок про те, що « у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».

Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Зважаючи на все вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Судом також враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, у справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання даного адміністративного позову сплачений судовий збір в розмірі 969,00 грн.

При цьому сума судового збору, яка підлягала сплаті за подання до суду даного позову складає 968,96 грн.

Враховуючи, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з Головного управління ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 слід стягнути 968,96 грн.

Керуючись статтями 9, 12, 139, 242-246, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті неотриманих сум пенсій, що підлягали виплаті ОСОБА_2 після здійсненого йому перерахунку пенсії на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 по справі № 420/6468/22 та на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 по справі № 420/7403/22, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 недоодержану її померлим чоловіком ОСОБА_2 пенсію в сумі 6486,81 грн., нараховану на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 по справі № 420/6468/22; та в сумі 212982,70 грн. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 по справі № 420/7403/22.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 968,96 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83).

Суддя П.П. Марин