Справа № 120/10564/22
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 вересня 2024 р. Справа № 120/10564/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Альчука Максима Петровича від участі в розгляді адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

В провадженні судді Вінницького окружного адміністративного суду Альчука Максима Петровича перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.03.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Окрім того, ухвалою суду від 02.03.2023 закрито провадження у частині позовних.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2023 вказану ухвалу залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31.07.2024 за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 02.03.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2023 скасовано та справу направлено для продовження розгляду.

15.08.2024 відповідні матеріали надійшли до Вінницького окружного адміністративного суду.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями суддею у цій справі визначено Альчука М.П.

Так, ухвалою від 22.08.2024 адміністративну справу прийнято до свого провадження та залишено без руху після відкриття із наданням строку на усунення недоліків.

28.08.2024 до суду від позивача надійшла заява про відвід судді Альчука М.П. та суду.

Ухвалою суду від 29.08.2024 визнано заяву ОСОБА_2 про відвід судді необґрунтованою та адміністративну справу № 120/10564/22 передати для вирішення питання про відвід іншим суддею, визначеним в порядку, встановленому статтею 31 КАС України.

Так, за результати розгляду питання про відвід іншим суддею винесено ухвалу від 30.08.2024, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Вінницького окружного адміністративного суду Альчука М.П. від розгляду адміністративної справи.

02.09.2024 ОСОБА_1 повторно подано заяву про відвід судді та суду. В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив зокрема те, що суддею проігноровано вимоги Верховного Суду, про що свідчить ухвала від 22.08.2024, якою адміністративну справу прийнято до свого провадження та залишено без руху після відкриття із наданням строку на усунення недоліків. Окрім того, зауважує, що про наявність підстав для відводу свідчить факт подання на дії судді ОСОБА_3 скарги до ВРП. Крім того, ОСОБА_2 наголосив на тому, що між ним та Вінницьким окружним адміністративним судом існує судовий спір, що вказує на порушення гарантій справедливого і неупередженого судочинства.

Відповідно до частини 4 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 вересня 2024 року для розгляду заяви про відвід судді визначено суддю Жданкіну Наталію Володимирівну.

Крім того, 23.09.2024 позивачем подано клопотання про розгляд заяви про відвід у його присутності в режимі відеоконференції.

Розглянувши заяву позивача про розгляд заяви про відвід в судовому засіданні, суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Так, порядок вирішення заяви про відвід судді регламентовано нормами ст. 40 КАС України.

Згідно ч. 8 ст. 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Отже, наведеною нормою чітко визначено, що ініціатором розгляду заяви про відвід у судовому засіданні з повідомленням учасників справи може виступати виключно суддя, на розгляд якому передано відповідну заяву.

В даному випадку, зміст поданої позивачем заяви, на переконання суду, дає можливість здійснити її розгляд в порядку письмового провадження.

Розглянувши в порядку письмового провадження заяву про відвід судді, суд зважає на таке.

Підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 КАС України.

Так, частинами першою та другою статті 36 КАС України передбачено, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка вказує на недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

Слід зауважити, що головна мета відводу судді - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод має встановлюватися згідно з: «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Тим часом вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надані докази іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як поведінка конкретного судді, що вказує на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

В обґрунтування необхідності відводу судді позивач, зокрема, посилається на невиконання суддею Альчуком М.П. постанови Верховного Суду від 31.07.2024.

Вказана підстава фактично мотивована незгодою з діями судді щодо залишення позовної заяви без руху після повернення останньої на продовження розгляду з Верховного Суду.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що незгода з прийнятим судом рішенням не може бути підставою для відводу судді згідно ч. 4 ст. 36 КАС України.

При цьому, в контексті наведеного суд також враховує висновок № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку із здійсненням ними своїх функцій.

Окрім того, оцінка таким мотивована надана в ухвалі суду від 29.08.2024, якою визнано заяву ОСОБА_2 про відвід судді необґрунтованою.

Окремо суд зауважує, що будь-яка скарга на дії суддів не може розцінюватися як безпосереднє свідчення про наявність конфлікту інтересів, оскільки таке звернення є невід`ємним конституційним правом.

Чинним законодавством не передбачено жодних обмежень права будь-якої особи на звернення до ВРП зі скаргою стосовно дисциплінарного проступку судді, в тому числі, і обмежень щодо звернення учасника судового провадження з дисциплінарною скаргою до закінчення судового розгляду справи.

Тобто подання скарги не свідчить про упередженість судді під час розгляду справи, а тому не може бути підставою для відводу. Така позиція суду відповідає і рішенню Ради суддів України від 08.06.2017 року № 34, яке встановлює, що наявність скарги щодо судді у провадженні ВРП не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді щодо розгляду конкретної судової справи.

Отже, заявлення відводу є процесуальним правом особи, а той факт, що підставою такого відводу є скарга на суддю в ВРП, за загальним правилом, не спричиняє конфлікту інтересів.

Також, суд критично ставиться до посилання заявника щодо існування спору між останнім та Вінницьким окружним адміністративним судом, як підстави для відводу.

Принагідно, у контексті наведеного, суд зауважує, що вирішення питання про відвід суддівського корпусу Вінницького окружного адміністративного суду перебуває поза межами процесуального порядку встановленого ст. 40 КАС України.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Відтак, наявність судового спору, у якій однієї із сторін є відповідний суд як суб`єкт владних повноважень не може розцінюватися як наявність конфлікту інтересів та неупередженість визначеного судді, оскільки судовий захист є невід`ємним конституційним правом.

Окрім того, посилання заявника на наявність неприязних стосунків по своїй суті є недоведеними, а заява, яка містить припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року (Схвалено Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23) визначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Отже, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або небезсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Об`єктивний підхід стосується надання судом необхідних гарантій для відсутності можливості будь-якого правомірного сумніву щодо безсторонності і незалежності суду.

При цьому, для того, щоб ці обставини лягли в основу заяви про відвід, вони повинні бути доведеними.

Таким чином, не можуть бути підставою для відводу судді обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Відтак наведені у заяві аргументи не свідчать про наявність підстав для відводу судді, що передбачені статтею 36 КАС України, а сам відвід пов`язується виключно з суб`єктивним сприйняттям ОСОБА_1 постановленої суддею ухвали від 22 серпня 2024 року в частині залишення позову без руху, а також внутрішнім переконанням останнього про упередженість суддів Вінницького окружного адміністративного суду.

За таких обставин суд доходить висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Альчука М.П. від участі в розгляді цієї справи слід відмовити.

Керуючись статтями 36, 37, 39, 40, 248 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Вінницького окружного адміністративного суду Альчука Максима Петровича від розгляду цієї адміністративної справи.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна