Справа № 380/8140/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2024 рокусправа № 380/8140/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України із вимогами:

- визнати незаконним простій ОСОБА_1 , головного інспектора Першого відділу Управління ДІАМу Львівській області, встановлений наказом №84-К від 29.02.2024 року Голови ДІАМ України «Про встановлення простою для працівників Управління ДІАМ у Львівській області»;

- поновити ОСОБА_1 , головного інспектора Першого відділу Управління ДІАМ у Львівській області на займаній посаді;

- зобов`язати Державну інспекцію архітектури та містобудування України виплатити різницю в заробітній платі ОСОБА_1 за весь час простою.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом №85-К від 29.02.2024 голови ДІАМ України «Про встановлення простою для працівників Управління ДІАМ у Львівській області» ОСОБА_1 , головному інспектору будівельного нагляду Першого відділу Управління ДІАМ у Львівській області, встановлено простій з 01.03.2024. На час простою позивача звільнено від обов`язку бути присутнім на робочому місці. До припинення встановленого простою наказом передбачено здійснення позивачу Департаментом фінансів оплати праці у розмірі двох третин посадового окладу в межах фонду оплати праці.

Як зазначає позивач, підставою для встановлення йому простою було введення на території України воєнного стану та припинення проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану. Водночас позивач вказує, що відповідні обставини самі по собі не вказують на неможливість виконання ним посадових обов?язків, адже ДІАМ України не прийнято рішення про повну зупинку підрозділу в якому він працював, не запропонувало йому іншої посади та не обґрунтувало факт неможливості виконання посадових обов?язків саме позивачем.

Позивач також відмічає те, що у спірному наказі про оголошення простою не зазначено обставин, які б свідчили про відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання ним посадових обов?язків, а також не наведено посилання на докази таких обставин, зокрема на такі, які б свідчили про об?єктивну неможливість здійснення роботи саме через введення воєнного стану.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву (вх.№40454 від 28.05.2024), в якому представник щодо задоволення позову заперечила та вказала, що воєнний стан в Україні введено Указом Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022. В цьому указі визначено, що у зв`язку із введенням в Україну воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38,39,41-44, 53 Конституції України, а також вводиться тимчасові обмеження праві і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч.1 ст.8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану». Тобто вказаним Указом встановлено можливість обмеження конституційного права про працю, але в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Окрім цього представник відповідача зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» (далі Постанова № 303) припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». У пункті 2 Постанови № 303 вказано, що за наявності загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави, а також для виконання міжнародних зобов`язань України протягом періоду воєнного стану дозволено здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) на підставі рішень центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у відповідних сферах. Отже у зв`язку з прийняттям вказаної постанови ДІАМ позбавлена можливості здійснювати планові заходи державного нагляду (контролю), а позапланові здійснюються лише за наявності умов, визначених у пункті 2 Постанови № 303. Таким чином на працівників Управління ДІАМ у Львівській області суттєво зменшилось навантаження щодо виконання посадових обов`язків.

На думку представника відповідача при видачі наказу №85-К від 29.02.2024 ДІАМ не було порушено вимог чинного законодавства та норм діючого трудового законодавства під час оголошення простою, а твердження ОСОБА_2 про відсутність об`єктивних причин для оголошення простою та неправомірності встановлення виплати на час простою у розмірі 2/3 від посадового окладу є безпідставними.

Щодо позовної вимоги позивача про його поновлення на роботі, представник відповідача звернула увагу, що на час звернення до суду із вказаною позовною заявою від 09.04.2024, ОСОБА_1 був поновлений на роботі та приступив до виконання своїх трудових обов`язків з 08.01.2024, про що повідомлений був ще 01.04.2024. Так, наказом №128-к від 01.04.2024 «Про припинення простою для працівників Управління ДІАМ у Львівській області» припинено простій з 08.04.2024, зокрема для ОСОБА_1 .

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу представник відмітила, що позивачем не надано достатніх та детальних доказів на підтвердження понесених судових витрат.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву (вх.№42088 від 04.06.2024), де вона зазначає, що в період воєнного стану Управлінням ДІАМ у Львівській області, а саме ОСОБА_1 головним інспектором будівельного нагляду Першого відділу Управління ДІАМ у Львівській області проводилась позапланова перевірка з дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Так у відповідності до наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 17.08.2023 №723 «Про погодження здійснення позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю, наказу Державної інспекції архітектури та містобудування України від 11.09.2023 №93 «Про проведення позапланової перевірки» у період з 18.09.2023 до 29.09.2023 було здійснено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об?єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 . Головою ДІАМ підписано направлення для проведення позапланового заходу від 12.09.2023 №1372/02/12-23, яким визначено позивача для проведення даної перевірки. Усі накази та направлення зберігаються в ДІАМ і можуть слугувати підтвердженням даного факту, також на офіційному сайті ДІАМ міститься повідомлення про проведення даного заходу.

Також представник позивача вказала, що факт поновлення позивача на раніше займаній посаді жодним чином не нівелює доводів щодо необхідності визнання наказу про встановлення простою протиправним. Наказом №85-к від 29.02.2024 «Про встановлення простою для працівників Управління ДІАМ у Львівській області» Відповідач допустив грубе порушення права позивача на працю та гідну (відповідну) оплату праці, а відтак відповідача слід зобов?язати виплатити ОСОБА_1 недоотриману заробітну плату за весь час простою.

Представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив (вх.№57816 від 30.07.2024), у якому викладено твердження, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою судді від 07.05.2024 в справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 27.05.2024 відмолено в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

В.о. начальника Управління ДІАМ у Львівській області Ганною Кінаш було подано 29.02.2024 доповідну записку №1405/31/10-24 про вирішення питання встановлення простою. У вказаній доповідній записці така просила голову ДІАМ України розглянути питання щодо встановлення простою з 01.03.2024, зокрема ОСОБА_1 , головному інспектору будівельного нагляду Першого відділу Управління ДІАМ у Львівській області.

Наказом Державної інспекції архітектури та містобудування України №85-к від 29.02.2024 «Про встановлення простою працівникам Управління ДІАМ у Львівській області», у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану із 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), та припиненням проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року №303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану», керуючись статтями 34, 113 Кодексу законів про працю України, статтею 12 Закону України «Про оплату праці», Положенням про Державну інспекцію архітектури та містобудування України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 року №1340, встановлено, зокрема, ОСОБА_1 , головному інспектору будівельного нагляду Першого відділу Управління ДІАМ у Львівській області, простій з 01.03.2024.

Вказаним наказом визнано встановлений простій для працівників Управління ДІАМ у Львівській області, зазначених у пунктах 1,2 цього наказу, таким, що виник не з їх вини. На час простою працівників звільнено від обов`язку бути присутніми на робочому місті. Департаменту фінансів до припинення встановленого простою вирішено здійснювати оплату працівникам у розмірі двох третин посадового окладу в межах фонду оплати праці.

Вважаючи зазначений наказ в частині оголошення позивачу простою протиправним, останній звернувся до суду з метою його скасування, поновлення позивача на посаді та зобов`язання відповідача нарахувати позивачу різницю в заробітній платі за весь період простою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі КзПП України; в редакції, чинній станом на момент прийняття оскаржуваного наказу).

Відповідно до статті 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Питання тимчасового переведення на іншу роботу в разі простою врегульовано статтею 34 КзПП України.

Так, у відповідності до диспозиції вказаної статті, простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

У відповідності до статті 113 КзПП України, час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити роботодавця чи бригадира, майстра або посадових осіб.

За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Час простою з вини працівника не оплачується.

На період освоєння нового виробництва (продукції) роботодавець може здійснювати працівникам доплату до попереднього середнього заробітку на строк не більш як шість місяців.

Суд встановив, що підставами для встановлення оскаржуваним наказом позивачу простою було введення на території України воєнного стану із 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 та припинення проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року №303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану».

Так, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який неодноразово був продовжений і діє до цього часу.

Пунктом 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що вказаним Указом встановлено можливість обмеження конституційного права на працю, але в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Проте відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження необхідності в межах спірних правовідносин обмежити конституційне право на працю позивача саме для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

При цьому, ані у спірному наказі про оголошення простою у роботі позивача, ані у відзиві на позовну заяву, відповідачем не зазначено обставини, які б свідчили про відсутність технічних умов або інших незалежних від працівника (позивача) та роботодавця (відповідача) причин, що унеможливлюють виконання ними своїх функціональних обов`язків під час та внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, а також не надано жодних доказів на підтвердження існування таких обставин.

Суд зазначає, що самої по собі дії правового режиму воєнного стану в Україні недостатньо для оголошення простою в роботі конкретного працівника, у даному випадку позивача, якщо державний орган продовжує функціонувати.

Щодо посилання в оскаржуваному наказі на постанову Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану», суд зазначає, що згідно пункту 1 такої постанови вирішено припинити проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні».

При цьому у відповідності до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану», за наявності загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави, а також для виконання міжнародних зобов`язань України протягом періоду воєнного стану дозволено здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) на підставі рішень центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у відповідних сферах.

Суд звертає увагу, що тлумачення статті 34 КЗпП України свідчить про те, що обов`язковою підставою для введення простою на підприємстві є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2024 у справі №759/4617/21.

Разом з тим, як видно з пункту 2 вищезгаданої постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану», дозволяється здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) на підставі рішень центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у відповідних сферах

Таким чином суд доходить висновку, що працівникам Першого відділу Управління ДІАМ у Львівській області, в якому працевлаштовано й позивача, дозволено здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) у передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» випадках, що, у свою чергу, не свідчить про повну зупинку роботи вказаного підрозділу.

Принагідно суд вважає необхідним звернути й увагу на те, що простій не може оголошуватись вибірково щодо окремого працівника. Наведене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30.01.2019 у справі №210/5853/16-ц.

Водночас як встановлено судом в ході розгляду справи по суті, в Управлінні ДІАМ у Львівській області станом на 29.03.2024 працювало 6 (шість) головних інспекторів будівельного нагляду Першого відділу, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Відповідне підтверджується доповідною запискою №86/31/10-34 від 29.03.2024, долученою відповідачем до відзиву на позовну заяву.

При цьому відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів простою щодо будь-кого іншого з головних інспекторів будівельного нагляду Першого відділу (окрім ОСОБА_5 , до якого застосовано простій аналогічним наказом, що й до позивача).

Отже, суд встановив, що обставин, які були б об`єктивною причиною для оголошення йому простою не існує, а відповідач, в умовах воєнного стану, діючи фактично на власний розсуд, встановив позивачу простій у роботі.

Також, оголошуючи простій, відповідач не з`ясував можливості переведення позивача на іншу роботу на період введення простою, не пропонував позивачу, зокрема, переведення з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на весь час простою, що свідчить про порушення відповідачем вимог ст. 34 КЗпП України.

Ураховуючи вищезазначене в сукупності суд дійшов висновку, що відповідачем, у порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено наявність правових підстав для прийняття у відношенні до позивача оскаржуваного наказу №85-К від 29.02.2024, а відтак такий є протиправним та підлягає скасуванню в частині оголошення простою саме ОСОБА_1 .

Як наслідок суд вважає, що належним і достатнім способом захисту порушеного права позивача в цій частині буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену частину заробітної плати у зв`язку з протиправним простоєм частину за період з 01.03.2024 по 07.04.2024.

Щодо вимоги позивача в частині поновлення його на займаній посаді суд зазначає, що у відповідності до наказу Державної інспекції архітектури та містобудування України №128-к від 01.04.2024 припинено простій з 08.04.2024, зокрема, ОСОБА_1 . Відтак, фактично, позивача з 08.04.2024 допущено до виконання посадових обов`язків, що свідчить про відсутність підстав для задоволення даної частини позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій та рішення. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

У відповідності до ч.3 ст.139 КАС України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 807,47 грн.

Також позивачем заявлено клопотання про компенсацію на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що 30.10.2023 позивачем укладено Договір №16/02/22-1 про надання правничої допомоги з адвокатом Глинською-Кривонос С.О.

У відповідності до п.1.1. Договору, на підставі звернення та/або доручення Клієнта, Адвокатеса приймає на себе зобов?язання з надання наступної правничої/юридичної допомоги:

1. Представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення адміністративного, цивільного, кримінального судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

2. Надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз?яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Складення заяв, скарг. заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру. спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Пунктами 2-4 Договору встановлено, що гонорар складається з суми вартості послуг, які узгоджені Сторонами та зазначені в протоколах погодження гонорару до цього Договору.

Сторонами Договору укладено Протокол погодження гонорару від 01.03.2024, згідно п.2 якого, сторони узгодили фіксований гонорар в розмірі 20 000.00 грн. (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Пунктом 3 передбачено, що сторони узгодили наступний об?єм робіт, за який сплачується фіксований розмір гонорару визначений п.2 даного Протоколу погодження гонорару:

- консультація (усна) з трудового права (питань встановлення простою працівникам);

- складання правової довідки (письмової) щодо встановлення простою для ОСОБА_1 на підставі ст. 34 КЗпП України та узгодження правової позиції з Клієнтом;

- підготовка проекту позовної заяви про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на роботі Клієнта та стягнення недоотриманого заробітку за час вимушеного простою;

- підготовка відповіді на відзив Відповідача;

- збір доказів (подання адвокатських запитів та опрацювання отриманої інформації);

- представництво інтересів в суді першої інстанції, що включає в себе участь в 3-ох судових засіданнях та складання і подання процесуальних документів (заяви, клопотання). Кожне наступне судове засідання, починаючи з 4-го, оплачується Клієнтом окремо;

- транспортні витрати;

- дії, спрямовані на виконання рішення суду.

Пунктом 4 сторони узгодили, що частину фіксованого гонорару, визначеного в п.2 даного Протоколу погодження гонорару, а саме 10000,00 грн. (десять тисяч) гривень 00 копійок Клієнт сплачує частково на особистий рахунок Адвоката Глинської-Кривонос С.О. не пізніше трьох банківських днів з дня отримання Клієнтом рахунку/рахунку-фактури. Іншу частину гонорару Клієнт оплачує після винесення судом рішення по справі.

Згідно платіжних інструкцій від 26.03.2024 та від 29.03.2024 ОСОБА_1 сплатив адвокату 8040,20 грн. та 2010,05 грн. за надання правової допомоги.

Разом з тим, на переконання суду, розмір витрат на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн. по даній справі не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Відповідно до частин дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У даному випадку суд зазначає, що дана справа згідно положень статей 4, 12, 262 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі.

Вказаний обсяг виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом, суд вважає завищеним, оскільки дана справа незначної складності та не потребує значної затрати часу на вказані у протоколі погодження роботи.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд враховує під час вирішення такого питання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі East/WestAllianceLimited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

З огляду на вказані обставини справи, суд вважає, що визначений проміжок часу у підготовці даного позову та вартістю таких послуг у розмірі 20000,00 грн. не є співрозмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, також враховуючи предмет позову, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 5000,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної інспекції архітектури та містобудування України №85-к від 29.02.2024 «Про встановлення простою працівникам Управління ДІАМ у Львівській області» в частині встановлення ОСОБА_1 простою.

Зобов`язати Державну інспекцію архітектури та містобудування України (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) недоплачену частину заробітної плати у зв`язку з протиправним простоєм за період з 01.03.2024 по 07.04.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної інспекції архітектури та містобудування України (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) частину сплаченого судового збору в сумі 807 (вісімсот сім) грн. 47 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної інспекції архітектури та містобудування України (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.