Справа № 580/3830/24
Суддя: Валентина ЯНКІВСЬКА
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року справа № 580/3830/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Янківської В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

17 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 31.03.2023 № 14 в частині не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 04.04.1989 по 17.07.1997 в радгоспі імені Комінтерну;

2) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Донецькій області №14 від 12.06.2023 в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 27.02.1985 по 25.04.1985 в колгоспі імені ОСОБА_2 , з 13.01.1987 по 03.04.1989 в колгоспі імені Чапаева;

3) зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області, зарахувати ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Бахчисарайським РВ УМВС України в Криму, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 до страхового стажу період роботи з 04.04.1989 по 17.07.1997в радгоспі імені Комінтерну;

4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зарахувати ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Бахчисарайським РВ УМВС України в Криму, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 до страхового стажу періоди роботи з 27.02.1985 по 25.04.1985 в колгоспі імені Ільїча, з 13.01.1987 по 03.04.1989 року в колгоспі імені Чапаева;

5) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 25.03.2023 року та від 31.05.2023 року, з урахуванням страхового стажу періоди роботи з 27.02.1985 по 25.04.1985 в колгоспі імені ОСОБА_2 , з 13.01.1987 по 03.04.1989 року в колгоспі імені Чапаева, з 04.04.1989 по 17.07.1997 в радгоспі імені Комінтерну.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що відповідачі протиправно не зарахував до його страхового стажу періоди роботи з 04.04.1989 по 17.07.1997 в радгоспі імені Комінтерну, з 27.02.1985 по 25.04.1985 в колгоспі імені Ільїча, з 13.01.1987 по 03.04.1989 року в колгоспі імені Чапаева. Позивач зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Ухвалою суду від 06.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Від Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області надійшов письмовий відзив, в якому представник просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Як зазначив представник відповідача Головним управлінням право позивача на отримання пенсії не порушувалось.

Від Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області надійшов письмовий відзив, в якому представник просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянуто первинну заяву позивача від 25.03.2023 з урахуванням документів, доданих в заяві від 31.05.2023. За результатами розгляду заяви, згідно наданих документів та індивідуальних відомостей, відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.06.2023 № 14 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 з 20.02.2023. До страхового стажу не зараховано періоди роботи: 1) відповідно до трудової книжки колгоспника від 01.03.1985 серії НОМЕР_3 з 27.02.1985 по 25.04.1985, оскільки відсутні відомості щодо наказу про звільнення(відсутні дата та номер наказу), а також не зазначено про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання; з 13.01.1987 по 03.04.1989, оскільки дата наказу про звільнення не відповідає даті звільнення, записи про трудову участь колгоспника в громадському господарстві оформленні з порушенням (не засвідчені підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою), уточнюючи довідки не надавались; 2) відповідно до трудової книжки від 05.04.1989 серії НОМЕР_4 з 04.04.1989 до 17.07.1997, оскільки на титульній сторінці дата народження та підпис заявника дописано та не засвідчено належним чином, а також оскільки в записі про звільнення виправлено дату наказу. Враховуючи те, що позивач не надав уточнюючих довідок, які б підтверджували спірні періоди роботи, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вважає, що відсутні правові підстави для зарахування вищевказаних періодів до страхового стажу позивача, у зв`язку з чим рішення від 12.06.2023 № 14 є законним, правомірним та обгрунтованим.

Від Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області надійшов письмовий відзив, в якому представник просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача зазначив, що позовні вимоги позивача до Головного управляння Пенсійного фонду України в Запорізькій області за період з 31.09.2023 (період, що передує шестимісячному строку звернення до суду з позовом) по 17.04.2024 (дата звернення до суду з позовом) мають бути залишені без розгляду.

Вивчивши доводи сторін, викладені у позовній заяві, поясненнях на позовну заяву та відзиві, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив таке.

25.03.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою №5788 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду заяви позивача від 25.03.2023 згідно наданих документів та індивідуальних відомостей Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області в порядку екстериторіальності прийнято рішення від 31.03.2023 № 14 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідно до вказаного рішення до страхового стажу не зараховано всі періоди, оскільки надано копію паспорта. Згідно п. 2.23 Постанови №22-1 від 25.11.2005 документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. В подальшому до страхового стажу неможливо буде зарахувати період роботи згідно записів трудової книжки з 04.04.1989 по 17.07.1997, оскільки має місце виправлення в даті наказу про звільнення.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянуто первинну заяву позивача від 25.03.2023 з урахуванням документів, доданих в заяві від 31.05.2023.

За результатами розгляду заяви, згідно наданих документів та індивідуальних відомостей, відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.06.2023 № 14 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 з 20.02.2023.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи: 1) відповідно до трудової книжки колгоспника від 01.03.1985 серії НОМЕР_3 з 27.02.1985 по 25.04.1985, оскільки відсутні відомості щодо наказу про звільнення(відсутні дата та номер наказу), а також не зазначено про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання; з 13.01.1987 по 03.04.1989, оскільки дата наказу про звільнення не відповідає даті звільнення, записи про трудову участь колгоспника в громадському господарстві оформленні з порушенням (не засвідчені підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою), уточнюючи довідки не надавались; 2) відповідно до трудової книжки від 05.04.1989 серії НОМЕР_4 з 04.04.1989 до 17.07.1997, оскільки на титульній сторінці дата народження та підпис заявника дописано та не засвідчено належним чином, а також оскільки в записі про звільнення виправлено дату наказу.

Позивач, вважаючи рішення відповідачів протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого ПКМУ від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконаної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним Фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Тобто, виключно у випадку не підтвердження записами трудової книжки пільгового стажу особи виникає необхідність подання додаткових документів, та/або, у випадку необхідності пошуку свідків чи звернення до даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 2 Порядку №637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За змістом приписів п. 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності - архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.

Згідно з статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17.

Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області в порядку екстериторіальності прийнято рішення від 31.03.2023 № 14 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідно до вказаного рішення до страхового стажу не зараховано всі періоди, оскільки надано копію паспорта. Згідно п. 2.23 Постанови №22-1 від 25.11.2005 документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. В подальшому до страхового стажу неможливо буде зарахувати період роботи згідно записів трудової книжки з 04.04.1989 по 17.07.1997, оскільки має місце виправлення в даті наказу про звільнення.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянуто первинну заяву позивача від 25.03.2023 з урахуванням документів, доданих в заяві від 31.05.2023.

За результатами розгляду заяви, згідно наданих документів та індивідуальних відомостей, відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.06.2023 № 14 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 з 20.02.2023.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи: 1) відповідно до трудової книжки колгоспника від 01.03.1985 серії НОМЕР_3 з 27.02.1985 по 25.04.1985, оскільки відсутні відомості щодо наказу про звільнення(відсутні дата та номер наказу), а також не зазначено про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання; з 13.01.1987 по 03.04.1989, оскільки дата наказу про звільнення не відповідає даті звільнення, записи про трудову участь колгоспника в громадському господарстві оформленні з порушенням (не засвідчені підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою), уточнюючи довідки не надавались; 2) відповідно до трудової книжки від 05.04.1989 серії НОМЕР_4 з 04.04.1989 до 17.07.1997, оскільки на титульній сторінці дата народження та підпис заявника дописано та не засвідчено належним чином, а також оскільки в записі про звільнення виправлено дату наказу.

Суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки, зокрема, у разі недотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

З огляду на те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, тому суд вважає, що трудова книжка позивачки оформлена належним чином, містить відомості про дату і номер наказу про прийняття її на роботу і звільнення.

На підставі вищевикладених обставин суд дійшов висновку визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 31.03.2023 № 14, визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Донецькій області №14 від 12.06.2023 в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 27.02.1985 по 25.04.1985 в колгоспі імені Ільїча, з 13.01.1987 по 03.04.1989 в колгоспі імені Чапаева.

Щодо визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснювати розгляд заяви позивача з урахуванням висновків суду у цій справі, суд зазначає про таке.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005№ 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р.за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Згідно із п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача про призначення пенсії здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку.

Проте з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд вважає наявними підстави покласти обов`язок щодо повторного розгляду заяви позивача саме на Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області, за місцем проживання позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи, що пенсію позивачу призначено, то суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача буде саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 27.02.1985 по 25.04.1985 в колгоспі імені Ільїча, з 13.01.1987 по 03.04.1989 в колгоспі імені Чапаева, 04.04.1989 по 17.07.1997 в радгоспі імені Комінтерну та перерахувати пенсію ОСОБА_1 з врахування даних періодів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 4000,00 грн суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 статті 132 КАС України врегульовано, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 КАС України).

За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року № 5076-VI закріплено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем, додано: копію договору про надання правової допомоги від 06.09.2023 №06/09/2023, копію платіжної інструкції від 07.09.2023 на суму 4000,00 грн, призначення платежу «Послуги з правової допомоги від ОСОБА_1 , згідно рахунку №01/09-1 від 06.09.2023».

При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі №640/19275/18 та відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Суд зазначає, що дана справа відноситься до справ незначної складності, на підтвердження обставин щодо предмету доказування позивачем надано незначну кількість письмових доказів.

З урахуванням викладеного та підтверджених доказами понесених витрат, суд дійшов висновку, що 2000 грн, є справедливим, розумним, пропорційним та обґрунтованим розміром відшкодування витрат на правничу допомогу.

Отже, судові витрати на правничу допомогу у сумі 2000 грн підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 31.03.2023 № 14.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Донецькій області №14 від 12.06.2023 в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 27.02.1985 по 25.04.1985 в колгоспі імені Ільїча, з 13.01.1987 по 03.04.1989 в колгоспі імені Чапаева.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 27.02.1985 по 25.04.1985 в колгоспі імені Ільїча, з 13.01.1987 по 03.04.1989 в колгоспі імені Чапаева, 04.04.1989 по 17.07.1997 в радгоспі імені Комінтерну та перерахувати пенсію ОСОБА_1 з врахування даних періодів.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу збору в сумі 1000 (одну тисячу) грн 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу збору в сумі 1000 (одну тисячу) грн 00 коп.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Валентина ЯНКІВСЬКА