Справа № 340/982/24
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 340/982/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.04.2024р. у справі №340/982/24 на додаткове рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.05.2024р. у справі №340/982/24
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті визнання протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

19.02.2024р. ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кіріченко Т.А., звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанови /а.с. 1-11/.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.02.2024р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №340/982/24 та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи / а.с. 33/.

Позивач у адміністративному позові, з яким звернулася до суду, просила :

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 30.01.2024р. №ПШ 015306 про застосування адміністративно-господарського штрафу;

- стягнути судові витрати та витрати на правничу допомогу.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.04.2024р. у справі №340/982/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено (суддя - Науменко В.В.) /а.с. 71-74/.

08.05.2024р. до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кіріченко Т.А., про ухвалення додаткового рішення у справі №340/982/24 щодо розподілу понесених позивачем під час розгляду цієї справи витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000грн. / а.с. 79-81/.

Додатковим рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.05.2024р. у справі №340/982/24 стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. / а.с. 102-103/.

Відділ державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті, не погодившись із вищезазначеними рішенням суду та додатковим рішенням суду 28.05.2024р. за допомогою засобів поштового зв`язку подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 26.04.2024р. та додаткове рішення суду першої інстанції від 20.05.2024р. у цій справі, у якій також заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка зареєстрована судом апеляційної інстанції 03.06.2024р.

Враховуючи, що вирішення судом апеляційної інстанції питання наявності підстав для відкриття апеляційного провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою потребує дослідження певних фактичних обставин цієї справи, а саме щодо: - дати направлення учасникам справи судом першої інстанції копії рішення суду, яке є предметом апеляційного оскарження, - дати отримання ними копії цього рішення, - обсягу та змісту заявлених у цій справі позовних вимог, які містяться в матеріалах адміністративної справи №340/982/24 у зв`язку із зверненням позивача до суду першої інстанції з адміністративним позовом у паперовому вигляді, судом апеляційної інстанції 04.06.2024р. витребувано з суду першої інстанції матеріали справи №340/982/24, які надійшли до суду апеляційної інстанції 07.06.2024р.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.06.2024р. у справі №340/982/24 поновлено Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті строк на апеляційне оскарження рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.04.2024р. у справі №340/982/24, апеляційну скаргу Відділ державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.04.2024р. у справі №340/982/24 та на додаткове рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.05.2024р. у справі №340/982/24 залишено без руху та заявнику апеляційної скарги надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги /а.с. 70/.

У межах встановленого судом строку на усунення недоліків заявником зазначені судом недоліки апеляційної скарги було усунуто та ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 23.07.2024р. у справі №340/982/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.04.2024р. у справі №340/982/24 /а.с. 153/ і справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 10.09.2024р. / а.с. 154/, про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи /а.с. 155, 156/.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 23.07.2024р. у справі №340/982/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області на додаткове рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.05.2024р. у справі №340/982/24 /а.с. 158/ і справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 10.09.2024р. /а.с. 159/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб було повідомлено учасників справи /а.с. 160, 161, 162, 163/.

Позивач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу /а.с. 165-168/, заперечує проти доводів апеляційної скарги відповідача та просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 01.12.2023р. посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті - проведено рейдову перевірку транспортних засобів перевізників, що здійснюють перевезення вантажів, за результатами якої складено:

- акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №018116 від 01.12.2023р. (далі акт № 018116) /а.с. 18/.

Відповідно до акту №018116, проведено перевірку транспортного засобу марки DAF номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_2 , що належить ОСОБА_1 .

З наданої ксерокопії вищезазначеного акту №018116 /а.с.18/, вбачається, що перевіркою встановлено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зазначено, про те, що зафіксовано порушення, а саме під час перевезень вантажів перевізник не забезпечив водія оформленою товарно-транспортною накладною або іншим визначеним законодавством документом на вантаж, чим порушено ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за які передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, визначених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

30.01.2024р. відповідачем прийнято постанову №ПШ 015306 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у розмірі 17000 грн., а саме за відсутність товаро-транспортної накладної /а.с. 14/ і саме ця постанова відповідача, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, є предметом оскарження у цій адміністративній справі.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 7 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

За приписами п.14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За приписами п.15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до ч.1,2 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже аналіз вищенаведених норм чинного законодавства, яке регулює правовідносини, що виникли між сторонами у справі, дає можливість зробити висновок про те, що абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за відсутність на момент проведення перевірки документів, визначених ст.ст.39 і 48 цього Закону у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Також, п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363, визначено:

Перевізник - фізична або юридична особа-суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

З огляду на вищезазначене колегія суддів вважає за необхідне зазначити, про те що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» , застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозяться пасажири. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Тому, положення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.08.2023р. у справі № 600/1407/22-а, від 06.09.2023р. у справі № 120/5064/22, від 12.10.2023р. у справі № 280/3520/22р., від 07.12.2023р. у справі № 620/18215/21, від 14.12.2023р. у справі №140/6000/22

Отже, першочерговим є належне установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка і у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

При цьому, на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30.01.2024р. № ПШ 015306 відповідач виніс відносно позивача, який не є автомобільним перевізником, тоді як приписи ст.60 Закону №2344-III саме автомобільного перевізника визначають суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, до якого можна застосовувати адміністративно-господарський штраф, а також в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач в день перевірки надавав послуги з перевезення вантажів стороннім особам.

Отже враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, та приймаючи до уваги наведені норми чинного законодавства, яке регулює правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправними та скасував постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 015306 від 30.01.2024р., якою на позивача накладено адміністративно-господарські штрафи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення позовних вимог і зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 26.04.2024р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у справі.

Щодо апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення суду першої інстанції від 20.05.2024р. у цій справі, яким стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем подано до суду першої інстанції заяву про відшкодування судових витрат, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 5000грн., які пов`язані із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

У подальшому, після ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі, яким позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені у повному обсязі, позивач 09.05.2024р. звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення у цій справі з питання розподілу понесених позивачем судових витрат, яке не було вирішено під час розгляду справи по суті /а.с. 79-81/, та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним під час розгляду цієї справи судом першої інстанції витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат, відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, використовуються:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішення питання розподілу судових витрат врегульовано положеннями ст. 139 КАС України.

Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже з огляду на наведені норми чинного процесуального законодавства, які регулюють питання розподілу понесених учасником справи (позивачем) судових витрат у разі задоволення позову, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч.3 ст. 134 КАС України.

При цьому необхідно зазначити, що аналогічна за своїм змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.01.2021р. у справі № 280/2635/20 та від 26.06.2019р. у справі № 813/481/18.

З матеріалів цієї справи встановлено, що 19.02.2024р. між позивачем та адвокатом Кіріченко Т.А. укладено договір про надання правничої допомоги предметом якого є надання правової допомоги, яка складається з підготовки та подачі адміністративного позову, а також представництво інтересів позивача під час розгляду справи в суді / а.с. 82-84/, 03.05.2024р. адвокатом Кіріченко Т.А. було надано рахунок на юридичні послуги за договором про надання правничої допомоги від 19.02.2024р. / а.с. 85/, відповідно до якого вартість послуг становить 5000грн., та 03.05.2024р. між сторонами за вищезазначеним договором було складено та підписано акт виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги №5/2024 від 19.02.2024р. / а.с. 84/.

Отже приймаючи до уваги вищенаведене та враховуючи складність справи, обсяг та зміст фактично наданих адвокатом послуг, факт задоволення судом першої інстанції заявлених позивачем позовних вимог у повному обсязі , колегія суддів вважає, що з урахуванням критерію співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, а також враховуючи, що договір про надання правничої (правової) допомоги від 19.02.2024р. між позивачем та адвокатом Кіріченко Т.А. є дійсним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок, що належний розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачеві за розгляд справи в суді першої інстанції, становить 5000грн., і з огляду на зміст прийнятого ним рішення у цій справі суд першої інстанції правильно визначив, що відповідач повинен компенсувати позивачу понесені ним під час розгляду цієї справи витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Враховуючи, що апеляційним судом під час розгляду цієї справи не було встановлено порушень чи неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судового рішення, колегія суддів вважає необхідним додаткове рішення першої інстанції від 20.05.2024р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, а також до помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування додаткового рішення суду першої інстанції у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.04.2024р. у справі №340/982/24 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.04.2024р. у справі №340/982/24 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області на додаткове рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.05.2024р. у справі №340/982/24 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.05.2024р. у справі №340/982/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Повний текст виготовлено та підписано 23.09.2024р..

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов