Справа № 500/4254/24
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4254/24

24 вересня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Корфа Петра Казиміровича звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач 2), у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.18-19) просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №94 від 31.05.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV);

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 такі періоди:

1) трудову діяльність: в Туймазинському дослідно-показовому лісгоспі з 15.08.1981 по 01.09.1982; в Большереченському лісгоспі з 11.07.1988 по 08.11.1992; в Туймазинському ремонтно-будівельному управлінні дорожньо-озеленювальних робіт з 18.05.1994 по 22.02.1995; у ТОВ «Дари природи» з 23.02.1995 по 17.06.1996;

2) навчання у міському професійно-технічному училищі № 8 міста Уфи Башкирської АРСР з 01.09.1982 по 20.07.1983;

3) догляд за дитиною по досягненню нею трирічного віку;

4) безробіття з 31.01.2006 по 27.10.2006, з 25.11.2008 по 24.05.2009

у сукупності 31 рік 6 місяців 15 днів;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно зі статтею 26 Закону №1058-ІV з 24.05.2024.

Позов обґрунтований тим, що позивач 24.05.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області з заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 31.05.2024 №94, ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу.

До страхового стажу не зараховано окремі періоди, а саме: навчання з 01.09.1982 по 20.07.1983, бо належним чином не підтверджена зміна прізвища ОСОБА_2 на Бєбнєву; трудова діяльність відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1981, оскільки запис про зміну прізвища внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників; період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку через те, що відсутній штамп про видачу паспорта та відсутні документи для підтвердження факту виховання дитини до досягнення нею 3-річного віку.

Позивач вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати спірні періоди до страхового стажу протиправною, бо періоди трудової діяльності підтверджені належними записами трудової книжки, відомості про зміну прізвища внесені з дотриманням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, від 20.06.1974 №162, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР (далі - Інструкція №162). У разі ж наявності окремих недоліків у записах трудової книжки, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, що, в свою чергу, не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Так само не мав права відповідач 1 не зараховувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання без спеціального посвідчення (легалізації) документів, виданих установами російської федерації, період догляду за дитиною та період виплати допомоги по безробіттю.

Відтак позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 01.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та з урахуванням положень статей 257-262 КАС України.

08.08.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач 1 заперечує проти позову та вказує, що оскаржуваним рішення №94 від 31.05.2024 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, оскільки відсутній належним чином підтверджений страховий стаж. Позивач має 19 років 11 місяців 15 днів страхового стажу, при необхідному 31 рік. Спірні періоди не зараховані через недоліки записів трудової книжки позивача, відсутність належної легалізації документів, виданих іноземними державами, відсутність факту виховання дитини до досягнення 3 років.

Відповідач 1 вважає, що обов`язок у наданні достатнього пакету документів законодавець покладає виключно на позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не наділене повноваженнями у підтвердженні страхового стажу та заробітної плати, а лише у відповідності до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі змінами) досліджує, аналізує та перевіряє вже надані документи та виявляє їх неточності та розбіжності.

Позивачем інші документи, які підтверджують спірні обставини, не надано, тому виключається належне підтвердження періоду навчання, роботи та догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. З огляду на вказане просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю (а.с.26-29).

16.08.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив на позовну заяву. Цей відповідач також заперечує проти позову, вказуючи на недостатність страхового стажу позивача через не зарахування навчання, трудової діяльності, періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також відповідач 2 зазначає, що нарахування та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, згідно з якими суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (а.с.73-77).

Інших заяв по суті справи не надходило.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), 24.05.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком, подавши документи згідно з переліком, зазначеним у розписці-повідомленні (а.с.38-40).

За принципом екстериторіальності така заява розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, рішенням якого від 31.05.2024 №94 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV.

У рішенні вказано, що умовами для призначення пенсії за віком є: вік 60 років, стаж - не менше 31 року.

Вік заявниці становить 60 років, страховий стаж заявниці складає 19 років 11 місяці 15 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період навчання з 01.09.1982 по 08.07.1983, згідно диплому А336327 від 08.07.1983, оскільки для підтвердження зміни прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 надано довідку про укладення шлюбу №172 від 08.07.2002, видану відділом РАГСу м. Єкатеринбург російської федерації, однак відповідно пункту 2.9 Порядку № 22-1, документи видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Довідку про укладення шлюбу №172 від 08.07.2002 не взято до уваги, оскільки вона не містить штампу про консульську легалізацію чи проставлення спеціального штампу «АРОSTILLE»;

періоди згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 15.08.1981, оскільки запис про зміну прізвища внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме відсутній номер та дата документу, на підставі якого внесено зміни;

період догляду за дитиною (24.10.2002 року народження) до досягнення нею трирічного віку, оскільки відсутній штамп про видачу паспорта та відсутні документи для підтвердження факту виховання дитини до досягнення нею трирічного віку (а.с.13, 69-70).

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду з цим позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (частина третя статті 24 Закону №1058-ІV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи, серед іншого, також зараховується: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків, д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку;

Отже, законодавець, крім роботи, виконуваної на підставі трудового договору на підприємствах, передбачив можливість зарахування до страхового стажу періоду навчання, час догляду за дітьми до досягнення трирічного віку, період одержання допомоги по безробіттю і визначив для цього певні умови та порядок.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання (Пункт 8 Порядку №637).

За приписами пункту 11 цього ж Порядку час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала. Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку.

Положеннями частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

У спірному випадку відповідачем 1, серед іншого, не зараховано до страхового стажу позивача період навчання.

Судом встановлено, що заявницею до заяви про призначення пенсії додано копію диплому серії НОМЕР_2 , виданого 08.07.1983 на російській мові «Мамчур Юлие Петровне» про закінчення навчання у міському професійному-технічному училищі №8, період навчання тривав з 01.09.1982 по 08.07.1983 (а.с.7, 36 ).

Одночасно з дипломом позивачем надано довідку про укладення шлюбу №172, видану 08.07.2002 відділом РАГСу м. Єкатеринбург російської федерації, про те, що в архіві Октябрського РАГСу м.Свердловська є актовий запис про укладення шлюбу російською мовою « ОСОБА_4 » з « ОСОБА_5 » № 983 від 27.09.1985. Після укладення шлюбу прізвище дружини російською мовою « ОСОБА_6 » (а.с.7 зворот, 49).

У паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , виданому Кременецьким РВ УМВС України в Тернопільській області, зазначено такі відомості про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Туймази, Башкірія, відомості про особу російською мовою: « ОСОБА_7 » (а.с.8).

Відповідач 1 не зараховує період навчання 01.09.1982 по 08.07.1983 до страхового стажу позивача, бо вважає, що не підтверджено належними документами зміну прізвища. Довідка про укладення шлюбу №172 від 08.07.2002 видана іноземною державою, визнається дійсною в Україні за наявності легалізації та потребує перекладу українською мовою.

З цього приводу суд зазначає, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014).

Пункт 2.9 цього Порядку визначає документи, які подаються для посвідчення особи заявника, та одночасно передбачає, що документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 2.23 Порядку №22-1 визначено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Також суд враховує, що згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

13.03.1992 в місті Москва підписано Азербайджаном, російською федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі (далі - Угода).

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Статтею 5 Угоди встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Крім того, відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14.01.1993 (далі - Угода від 14.01.1993), а саме статті 6, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 Угоди від 14.01.1993 встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.

Статтею 11 Угоди від 13.03.1992 установлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Дія цієї Угоди припинена згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 639 від 24.06.2023.

Разом з тим, суд враховує, що положення цієї Угоди були чинними на момент навчання позивача в російській федерації, на момент видачі довідки про укладення шлюбу №172, виданої 08.07.2002 відділом РАГСу м. Єкатеринбург російської федерації.

Статтею 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної від імені України у м. Мінську 22.01.1993 та ратифіковану Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» встановлено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

01.12.2022 прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 23.12.2022 вказаний Закон набрав чинності. Закон передбачає зупинення дії у відносинах з Росією та Республікою Білорусь Конвенції та Протоколу до неї, вихід із зазначеної Конвенції та Протоколу до неї.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 04.02.2023 № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймаються на території України без спеціального посвідчення.

Станом на 24.02.2022 Конвенція і Протокол до неї у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь діяли, і виготовлені або засвідчені у вказаних країнах документи приймалися на території України без спеціального посвідчення, з прийняттям вказаної вище постанови Уряду документи цих держав і надалі приймаються на території України без спеціального посвідчення, але із застереженням щодо періоду, а саме лише під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

З огляду на таке правове регулювання, суд приходить до висновку, що відсутність легалізації довідки про укладення шлюбу №172, виданої 08.07.2002 відділом РАГСу м. Єкатеринбург російської федерації та відсутність її перекладу, не може бути підставою для обмеження особи у реалізації права на пенсійне забезпечення.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області безпідставно не врахувало до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1982 по 08.07.1983 через відсутність легалізації документу, що підтверджує зміну прізвища.

Отже, враховуючи наявність диплому про закінчення позивачем навчання у міському професійно-технічному училищі № 8 міста Уфи Башкирської АРСР та відомостей про зміну прізвища у зв`язку з реєстрацією шлюбу, до страхового стажу ОСОБА_1 належить зарахувати відповідний період навчання з 01.09.1982 по 20.07.1983.

Стосовно незарахування трудової діяльності до страхового стажу, то суд встановив, що для підтвердження страхового стажу ОСОБА_1 надала відповідачам трудову книжку серії НОМЕР_1 , дата заповнення 15.08.1981. Щодо спірних періодів роботи трудова книжка містить такі відомості:

Туймазинський дослідно-показовий лісгосп,

запис №1, 15.08.1981, прийнята на роботу в паркетний цех, підстава: наказ №320к від 14.08.1981,

запис №2, 20.11.1981, призначена секретарем-стенографісткою, підстава: наказ №394 від 23.11.1981,

запис №3, 01.09.1982, звільнена за власним бажанням, підстава: наказ №231к від 23.07.1982;

Навчання в міському професійно-технічному училищі № 8,

запис №4, 01.09.1982, зарахована на навчання спеціальність майстер квітовод-декоратор, підстава: наказ №29-к від 06.09.1982,

запис №7, 20.07.1983, відрахована з навчання в зв`язку з закінченням навчання, підстава: наказ №27-к від 20.07.1983;

Большереченський лісгосп,

запис № 10, 11.07.1988, прийнята майстром лісу, підстава: наказ №32-к від 04.07.1988,

запис №11, 08.11.1992, звільнена за власним бажанням, підстава: наказ №49-к від 06.11.1992;

Туймазинське РСУ ДОР,

запис №12, 18.05.1994, прийнята в квіткову оранжерею робочою, підстава: наказ №21 від 17.05.1994,

запис №13, 22.02.1995, звільнена за власним бажанням, підстава: наказ №25 від 20.04.1995;

ТОВ «Дари природи»,

запис №14, 23.02.1995, прийнята робочим, підстава: наказ №1 від 22.02.1995,

запис №15, 17.06.1996, звільнена за власним бажанням, підстава: наказ №12 від 17.06.1996;

Кожен з записів про звільнення засвідчений підписами уповноважених осіб та скріплений печаткою підприємств (а.с.10 зворот, 11, 50-57).

Відповідачем 1 не зараховано трудову діяльність позивача до страхового стажу через те, що у трудовій книжці у записі про зміну прізвища відсутній номер та дата документу, на підставі якого внесено зміни, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Так, до трудової книжки позивача внесено зміни щодо її власника. Первинно зазначалося прізвище « ОСОБА_2 », далі вказано російською « ОСОБА_6 », ще одна зміна стосується написання прізвища українською мовою « ОСОБА_3 ». На внутрішньому боці обкладинки трудової книжки міститься інформація про те, що зміна прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_6 » внесена до трудової книжки на підставі свідоцтва про укладення шлюбу, запис засвідчений підписом уповноваженої особи та скріплені печаткою (а.с.50).

Вирішуючи питання чи підлягають спірні періоди трудової діяльності ОСОБА_1 до страхового стажу суд враховує, що порядок ведення трудових книжок на момент заповнення трудової книжки позивача (1981 рік), було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР, відповідно до пункту 1.1 глави 1 якої трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1 глави 2 Інструкції №162).

Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я, по батькові (повністю, без скорочень чи заміни імені і по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта чи свідоцтва про народження (пункт 2.10 глави 2 Інструкції №162).

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.12 глави 2 Інструкції №162).

Відповідно до цього ж пункту 2.12 Інструкції №162 зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішньому боці обкладинки і засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги передбачені також Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі - Інструкція № 58).

Так, за змістом пункту 2.13 Інструкції №58 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

З дослідженого судом титульного аркуша трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 слідує, що зміни до запису про прізвище власника трудової книжки внесені у відповідності до вказаних вимог, на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки позивача містяться записи про зміну прізвища з посиланням на відповідний документ - свідоцтво про укладення шлюбу, проте без зазначення номера та дати документа (а.с.50).

Разом з тим, пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» установлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Зазначена норма свідчить, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

За висновком Верховного Суду у постанові від 06.03.2018 у справі №754/14989/15-а не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.

З огляду на наведене, відсутність у записі про зміну прізвища у трудовій книжці позивача посилання на дату та номер свідоцтва про одруження не може бути підставою для неврахування відповідних періодів трудової діяльності при обчисленні стажу роботи (до впровадження персоніфікованого обліку), оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист.

Таким чином, аргументи відповідача 1 про наявність недоліків у заповненні трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 як підставу для незарахування згідно із записами цієї трудової книжки до її страхового стажу періодів трудової діяльності, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії, на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV (до 01.01.2004), суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Отже, періоди роботи позивача в Туймазинському дослідно-показовому лісгоспі з 15.08.1981 по 01.09.1982; в Большереченському лісгоспі з 11.07.1988 по 08.11.1992; в Туймазинському ремонтно-будівельному управлінні дорожньо-озеленювальних робіт з 18.05.1994 по 22.02.1995; у ТОВ «Дари природи» з 23.02.1995 по 17.06.1996 підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Щодо іншого періоду, який стосується догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, то суд встановив таке.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Пунктом 8 статті 11 Закону №1058-IV з 01.01.2004 передбачено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, підлягає зарахуванню до страхового стажу, про що передбачено частиною першою статті 24 названого Закону. Страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (після впровадження персоніфікованого обліку).

Вище зазначені положення статті 56 Закону №1788-XII, які передбачають можливість зарахування до страхового стажу часу догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку, та пункт 11 Порядку №637, який визначає, що підставою для врахування цього стажу є свідоцтва про народження дітей.

У спірному випадку підставою для незарахування до стажу періоду по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку стала відсутність штампу про видачу паспорта та відсутність документів для підтвердження факту виховання дитини до досягнення нею трирічного віку.

Оцінюючи підстави для незарахування спірного періоду, суд зазначає, що в оспорюваному рішенні відповідач 1 вказав мотиви, які не зазначені ні в Законах №1788-XII та №1058-IV, ні в Порядку №637.

Натомість на підтвердження підстав для зарахування періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивачем надано свідоцтво про народження дитини. Одночасно відомості трудової книжки ОСОБА_1 свідчать про відсутність у цей період трудових відносинах, тому з урахуванням наведених вище правових норм, суд вважає, що до страхового стажу позивача підлягає до зарахування період з 24.10.2002 по 24.10.2005.

При цьому, відповідно до розрахунку зарахованого страхового стажу (а.с.12 зворот), відповідачем 1 зараховано вже період з 01.01.2005 по 24.10.2005, тому до зарахування підлягає лише період з 24.10.2002 по 31.12.2004.

В цій частині позовна вимога є підставною та підлягає до задоволення частково.

Також позивач просить зарахувати до страхового стажу періоди виплати допомоги по безробіттю Кременецьким районним центром зайнятості згідно з записами трудової книжки з 31.01.2006 по 27.10.2006, та з 25.11.2008 по 24.05.2009, які не враховані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , дата заповнення 15.08.1981, зроблені записи про отримання нею допомоги по безробіттю, а саме:

запис №16, 31.01.2006, розпочато виплату допомоги по безробіттю, підстава: наказ №НТ060317 від 17.03.2006,

запис №17, 27.10.2006, припинено виплату по безробіттю, підстава: наказ №НТ061101 від 01.11.2006;

запис №22, 25.11.2008, розпочато виплату допомоги по безробіттю, підстава: наказ №НТ081125 від 25.11.2008,

запис №23, 24.05.2009, припинено виплату по безробіттю, підстава: наказ №НТ090525 від 25.05.2009 (а.с.10 зворот, 11, 50-57).

Абзацом третім частини першої статті 24 Закону №1058-VІ встановлено, період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Зарахування до стажу роботи періоду одержання допомоги по безробіттю обумовлено і пунктом «а» частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ.

Як вбачається із записів трудової книжки позивача, Кременецьким районним центром зайнятості 31.01.2016 розпочато виплату ОСОБА_1 допомоги по безробіттю відповідно до підпункту пунктів 2, 3, 4 статті 22, пункту 2 статті 23 Закону України «Про загальнодержавне соціальне страхування на випадок безробіття», виплату допомоги припинено 27.10.2006, далі така допомога виплачувалася з 25.11.2008 по 14.05.2009.

Частина перша статті 22 Закону України від 02.03.2000 №1533-III «Про загальнодержавне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, чинній на час виплати позивачу допомоги у 2006 році) передбачала, що застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу.

Частини друга-четверта статті 22 цього ж Закону визначали, що особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали менше 26 календарних тижнів, а також особи, які бажають відновити трудову діяльність після тривалої (більше 6 місяців) перерви, та застраховані особи, звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, мають право на допомогу по безробіттю без урахування страхового стажу. Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості. Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років.

Пунктом «ж» частини першої статті 4 Закону України від 01.03.1991 №803-ХІІ «Про зайнятість населення» (у редакції, чинній на час призначення позивачу допомоги по безробіттю) було встановлено, що держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні, зокрема включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.

Аналізуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що на момент отримання позивачем допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої до загального трудового стажу, а тому неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 31.01.2006 по 27.10.2006, та з 25.11.2008 по 24.05.2009 є протиправним.

Незарахування вказаних судом періодів до страхового стажу свідчить про протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 31.05.2024 №94, таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити позивачу пенсію за віком з 24.05.2024, то суд зазначає таке.

За нормами статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла віку 60 років 23.05.2024, тобто набула право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV при наявності необхідного страхового стажу.

Як слідує з розрахунку зарахованого відповідачем 1 страхового стажу позивача, на час звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 19 років 11 місяців 15 днів (а.с.12 зворот), про що також вказано в оскаржуваному рішенні (а.с.13).

Разом з тим, щодо наявності у позивача страхового стажу не менше 31 року, то у суду відсутній розрахунок такого стажу, і такі повноваження щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії належать до виключних повноважень органів пенсійного фонду, а тому суд не може підміняти собою такий орган і проводити відповідні обчислення страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15, яка зводиться до того, що суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу.

Отже, суд приходить до переконливого висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України після зарахування спірних періодів повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 24.05.2024.

При цьому, суд не має підстав робити висновок про те, що при обчисленні стажу, що дає право на пенсію за віком з врахуванням висновків суду, викладених у цій справі, та за наявності підстав для призначення пенсії, територіальне управління Пенсійного фонду України порушуватиме права позивача, не призначаючи, чи не виплачуючи таку пенсію.

Питання про призначення пенсії позивачу має вирішувати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яке визначене за принципом екстериторіальності для розгляду заяви позивача від 24.05.2024. Такий відповідач приймав оскаржуване рішення, а тому й повинен у подальшому вчинити дії пов`язані з призначенням пенсії позивачу, що узгоджується з положеннями Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, з змінами і доповненнями.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прав позивача не порушено.

Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Стосовно дати призначення пенсії, то згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону №1058-ІV вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

У разі наявності у ОСОБА_1 достатнього страхового стажу для призначення пенсії (при повторному розгляді заяви), таку необхідно призначити з 24.05.2024, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

З огляду на викладене вище, відповідно до частини другої статті 9 КАС України (якою передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень) та повноважень суду при прийнятті рішення, передбачених статтею 245 КАС України, наявні підстави для виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача та прийняття рішення про зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути заяву позивача від 24.05.2024 про призначення їй пенсії за віком з 24.05.2024, зарахувавши до страхового стажу такі періоди роботи ОСОБА_1 : в Туймазинському дослідно-показовому лісгоспі з 15.08.1981 по 01.09.1982; в Большереченському лісгоспі з 11.07.1988 по 08.11.1992; в Туймазинському ремонтно-будівельному управлінні дорожньо-озеленювальних робіт з 18.05.1994 по 22.02.1995; в ТОВ «Дари природи» з 23.02.1995 по 17.06.1996; навчання в міському професійно-технічному училищі № 8 міста Уфи Башкирської АРСР з 01.09.1982 по 20.07.1983; догляд за дитиною по досягненню нею трирічного віку з 24.10.2002 по 31.12.2004; періоди виплати допомоги по безробіттю з 31.01.2006 по 27.10.2006, та з 25.11.2008 по 24.05.2009, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 484,48 грн, сплачений відповідно до квитанції від 08.07.2024 (а.с.14).

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вулиця Канатна, 83, місто Одеса, 65012, ідентифікаційний код юридичної особи в ), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, 3, місто Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №94 від 31.05.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 такі періоди:

трудову діяльність: у Туймазинському дослідно-показовому лісгоспі з 15.08.1981 по 01.09.1982; в Большереченському лісгоспі з 11.07.1988 по 08.11.1992; в Туймазинському ремонтно-будівельному управлінні дорожньо-озеленювальних робіт з 18.05.1994 по 22.02.1995; в ТОВ «Дари природи» з 23.02.1995 по 17.06.1996;

навчання в міському професійно-технічному училищі № 8 міста Уфи Башкирської АРСР з 01.09.1982 по 20.07.1983;

догляд за дитиною по досягненню нею трирічного віку з 24.10.2002 по 31.12.2004;

періоди виплати допомоги по безробіттю з 31.01.2006 по 27.10.2006, та з 25.11.2008 по 24.05.2009,

та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.05.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 24.05.2024 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири грн 48 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 24 вересня 2024 року.

Суддя Чепенюк О.В.