Справа № 140/7724/24
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року ЛуцькСправа № 140/7724/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області) про визнання протиправним та скасування рішення від 15 липня 2024 року №42 щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку; зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон №796-XII) з моменту звернення до відповідача.

Позов обґрунтований тим, що позивач є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи (3 категорії), та 08 липня 2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (ГУ ПФУ у Волинській області) із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до приписів Закону №796-XII. Однак рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області йому відмовлено у призначенні пенсії з підстав проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років.

Із таким рішенням позивач не погоджується та зазначає, що наявне у нього посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (3 категорії) підтверджує факт його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-ХІІ. Зауважує, що зазначене посвідчення недійсним не визнавалось. При зверненні до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку надав необхідні документи, зокрема: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, довідки про періоди проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.

На переконання позивача, оскільки факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року становить більше трьох років, то він має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII, зокрема, з урахуванням початкової величини зниження пенсійного віку (3 роки) у зв`язку із проживанням з 26 квітня 1986 року по 28 серпня 1988 року та з 12 липня 1989 року по 12 серпня 1989 року у зоні гарантованого добровільного відселення, а всього на 6 років.

Також ОСОБА_1 вказує, що у період з 01 березня 1991 року по 01 вересня 1991 року (6 місяців) перебував у академічній відпустці та в цей час проживав у селі Великий Курінь, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи входить до переліку населених пунктів, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок радіоактивного забруднення. Крім того проживав у зоні гарантованого добровільного відселення у канікулярний період під час навчання у вищому навчальному закладі.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.26-28). В обґрунтування цієї позиції вказав, що умовою для призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку є факт постійного проживання чи роботи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом визначеного законом часу не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року. Документами, які були надані позивачем, підтверджено факт проживання (роботи) останнього у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року 01 місяців 01 день. До періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 26 квітня 1986 року по 28 серпня 1988 року, відповідно до довідки від 20 червня 2024 року №5563, виданої Центром надання адміністративних послуг Любешівської селищної ради, оскільки у вказаний період позивач відповідно до диплому серії НОМЕР_1 від 22 червня 1989 року був студентом стаціонарного відділення навчального закладу в місті Володимир-Волинський, яке не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідач вважає, що позивач не підтвердив право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно статті 55 Закону №796-XII, а тому його рішення є законним, а підстави для його скасування відсутні.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив залучити до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області), оскільки позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області.

Суд наголошує, що за змістом статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України.

У межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку була подана до ГУ ПФУ у Волинській області та за принципом екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Запорізькій області, за результатом розгляду якої прийнято спірне рішення.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23.

Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, належним відповідачем щодо заявлених позовних вимог є саме ГУ ПФУ в Запорізькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.

Натомість, ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні для його залучення до участі у справі.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.14).

08 липня 2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку (а.с.51).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Запорізькій області, рішенням якого від 15 липня 2024 року №42 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки період проживання на території гарантованого добровільного відселення на 01 січня 1993 року становить 00 років 01 місяць 01 день (менше трьох років). До перебування у зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період з 26 квітня 1986 року по 28 серпня 1988 року згідно з довідкою від 20 червня 2024 року №5563, оскільки відповідно до диплому серії НОМЕР_3 від 22 червня 1989 року, заявник був студентом стаціонарного відділення навчального закладу в місті Володимир-Волинський, яке не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Також зазначено, що страховий стаж становить 37 років 10 місяців 21 день (а.с.20).

Листом від 17 липня 2024 року ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача про прийняте рішення (а.с.23).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 26 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-ІV), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлено статтею 55 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи - особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно обраховувати від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами).

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

За позицією ГУ ПФУ в Запорізькій області ОСОБА_1 не підтверджено право на зниження відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ пенсійного віку за поданими документами.

Однак суд із таким висновком не погоджується з огляду на таке.

Як видно з відомостей паспорта громадянина України (а.с.11) ОСОБА_1 народився у селі Великий Курінь Любешівського району Волинської області.

Відповідно до довідки Любешівської селищної ради від 20 червня 2024 року №5563 ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав у селі Великий Курінь Камінь-Каширського (в минулому Любешівського) району Волинської області з 28 вересня 1970 року по 28 серпня 1988 року, з 12 липня 1989 року по 12 серпня 1989 року; з 26 лютого 1996 року зареєстрований та проживає по теперішній час в селищі Любешів Камінь-Каширського району Волинської області (а.с.15). Довідка видана на підставі будинкової книги та відомостей з реєстру Любешівської територіальної громади.

Згідно з додатком №1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи село Великий Курінь та селище Любешів Любешівського (тепер Камінь-Каширського) району Волинської області включено у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Суд також враховує приписи пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ, за змістом яких до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Відповідно до абзацу восьмого пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Позивачу Волинською обласною державною адміністрацією 22 березня 1996 року видано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_2 (категорія 3) (а.с.14). Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи суду надано не було.

Тож наявність такого посвідчення підтверджує факт проживання або роботи станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, оскільки наведена обставина є умовою для видачі посвідчення відповідно до пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року №501 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі №569/7589/17 серед іншого зазначалось: Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону №796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Водночас за змістом рішення від 15 липня 2024 року №42 відповідач дійшов висновку, що період проживання у селі Великий Курінь станом на 01 січня 1993 року фактично становить 00 років 01 місяць 01 день, виключивши період навчання позивача у Володимир-Волинському технікумі з 26 квітня 1986 року по 28 серпня 1988 року з тих підстав, що місто Володимир-Волинський (тепер місто Володимир) не входить у перелік населених пунктів, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення.

Як видно з копії диплому серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 в 1985 році вступив та в 1989 році закінчив навчався у Володимир-Волинському технікумі гідромеліорації і механізації сільського господарства (а.с.41).

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22 та від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23.

Так, Верховний Суд у постанові від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22 вказав, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є як робота в зоні гарантованого добровільного відселення, так і проживання в такій зоні. Отже враховуючи наявність у позивачки посвідчення особи потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, яка підтверджує факт реєстрації та проживання позивачки на території гарантованого добровільного відселення більше 20 років. Верховний Суд констатує, що позивачка має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

При цьому суди попередніх інстанцій, неправильно застосувавши положення статті 55 Закону №796-ХІІ, дійшли помилкового висновку, що без застосування початкової величини зменшення пенсійного віку (3 роки) позивачка має право на зарахування тільки 6 повних років проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, що дасть їй право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки після досягнення нею віку 57 років.

Також Верховний Суд у постанові від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23 зазначив, що за змістом статті 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу особи як потерпілої від Чорнобильської катастрофи, яка проживає на забрудненій території, є довідка про період проживання на цій території, яка видається органом місцевого самоврядування. Отже, відомості трудової книжки та диплому не можуть спростувати факту постійного проживання позивачки в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, що підтверджено відповідною довідкою органу місцевого самоврядування, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність в ОСОБА_1 права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Суд зауважує, що відповідно до частини третьої та четвертої статті 15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

В даному випадку відповідною довідкою органу місцевого самоврядування підтверджено факт проживання позивача на територіях радіоактивного забруднення більше 28 років (а.с.15).

Також у постанові від 30 серпня 2022 року у справі №357/6372/17 Верховний Суд зробив висновок, що наявність посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Відомості диплому (трудової книжки) не можуть спростувати факт проживання позивача на території радіоактивного забруднення не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року.

Таким чином, наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року перевірявся відповідними комісіями при видачі йому посвідчення. В протилежному випадку у разі не підтвердження таких обставин, позивач не отримав б вказаного посвідчення. Відповідачем як суб`єктом владних повноважень, рішення якого оскаржується, не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнано недійсним, а наданий ОСОБА_1 статус скасований. Докази про вилучення посвідчення у зв`язку із безпідставністю його видачі у матеріалах справи відсутні.

При цьому, беручи до уваги той факт, що позивач і на даний час проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, тому останній набув право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років

Наведене у сукупності вказує на помилковість висновків відповідача про те, що ОСОБА_1 не проживав не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення. В протилежному випадку нівелюється його статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, який позивачу встановлений у визначеному законом порядку.

Відтак, висновки відповідача про не проживання позивача станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутність у нього права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 6 років, тобто у віці 54 роки, є безпідставними.

Отже, відмова відповідача ГУ ПФУ в Запорізькій області у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ носить формальний характер та не відповідає чинному законодавству.

Також відповідачем встановлено наявність у у ОСОБА_1 37 років 10 місяців 21 день страхового стажу (а.с.19), тобто, умова щодо страхового стажу для призначення з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку виконується.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 15 липня 2024 року №42 позивачу безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи досягнення позивачем віку 54 роки 23 липня 2024 року та його звернення із заявою про призначення пенсії 08 липня 2024 року, право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону №796-ХІІ та приписів статті 45 Закону №1058-IV у нього виникло з 24 липня 2024 року (тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 22 липня 2024 року №, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с. 10, 57).

З огляду на задоволення позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69500, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158-Б, ідентифікаційний код юридичної особи 20490012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 15 липня 2024 року №42.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 24 липня 2024 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк