Справа № 480/12235/23
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі- відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач 2), в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо незарахування ОСОБА_1 до трудового (страхового) стажу період її трудової діяльності з 05.03.1985 року по 27.03.1985 року на посаді робітник Львівського відділу Ланчовського цукрокомбінату, період трудової діяльності з 06.04.1985 року по 21.05.1985 року на посаді оператор ВРХ в колкоспі «Перемога Комунізму», з 09.07.1985 року по 26.08.1988 року на посадах робітник по складу, обліцувальник, підсобний робітник Велико-Октябрського сахкомбінату, період трудової діяльності з 06.08.1992 року по 23.02.2005 року на посаді свинарки і робітника у ДП «Бурякорадгосп ВеликоОктябрського цукрокомбінату» (після зміни форм власності ВАТ «ВеликоОктябрський бурякорадгосп»), період догляду за дітьми 10.03.1986 року народження і ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зарахування трудового стажу позивача з 01.01.1999 року виключно на підставі Індивідуальних відомостей про застраховано особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; не зарахування позивачу до страхового стажу періоди роботи відповідно до довідки КУ «Трудовий архів Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області» № 154 від 25.04.2023 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати позивачу ОСОБА_1 до трудового (страхового) стажу період її трудової діяльності з 05.03.1985 року по 27.03.1985 року на посаді робітник Львівського відділу Ланчовського цукрокомбінату, період трудової діяльності з 06.04.1985 року по 21.05.1985 року на посаді оператор ВРХ в колкоспі «Перемога Комунізму», з 09.07.1985 року по 26.08.1988 року на посадах робітник по складу, обліцувальник, підсобний робітник Велико-Октябрського сахкомбінату, період трудової діяльності з 06.08.1992 року по 23.02.2005 року на посаді свинарки і робітника у ДП «Бурякорадгосп Велико-Октябрського цукрокомбінату» (після зміни форм власності ВАТ «Велико-Октябрський бурякорадгосп»), період догляду за дітьми 10.03.1986 року народження і ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зарахувати трудовий стаж позивача з 01.01.1999 року на підставі записів трудової книжки; зарахував позивачу до страхового стажу періоди роботи відповідно до довідки КУ «Трудовий архів Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області» № 154 від 25.04.2023 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсію за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058- IV з дня досягнення права на пенсію.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.05.2023 позивач звернувся до регіонального відділення управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком. Разом із заявою було подано необхідні для призначення пенсії документи. За результатами розгляду його заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Черкаській області було прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стахового стажу.
Представник позивача стверджує, що відповідач протиправно не зарахував позивачу до страхового стажу період її трудової діяльності з 05.03.1985 року по 27.03.1985 року, оскільки в трудовій книжці некоректно виправлено дату звільнення. На переконання представника, працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто працівником. Вказує, що недоліки заповнення трудової книжки не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу.
Також, як зазначає представник, відповідач протиправно не зарахував позивачу до страхового стажу період її трудової діяльності з 06.04.1985 року по 21.05.1985 року в колгоспі "Перемога Комунізму", оскільки відсутня інформація про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум. Вказує, що з метою підтвердження вказаного періоду трудової діяльності позивач зверталася до архівної установи і отримала довідку № 154 від 25.04.2023 року відповідно до змісту якої в архівній установі не збереглося жодних відомостей за 1985 рік про відповідний колгосп, встановлений річний мінімум вихододнів в ньому та кількість відпрацьованих позивачем виходів. Водночас, на думку представника, неможливість підтвердити певні обставини за відсутності документів в архіві не є підставою для висновку, що такі відомості неправдиві.
Поряд з цим, як стверджує представник, з огляду на те, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, неврахування відповідачем до страхового стажу періоду трудової діяльності з позивача 09.07.1985 року по 06.08.1988 року на посаді робітника Львівського відділу Ланчовського цукрокомбінату з підстав зазначення в трудовій книжці неповної підстави для звільнення є протиправним.
Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу періоду трудової діяльності позивача з 06.08.1992 по 23.02.2005 року, оскільки записи в трудовій книжці позивача частково не відповідають первинним документам, зазначеним у довідці від 25.04.2023 року № 154, представник зауважив, що відповідач не звернув уваги і не врахував, що довідка № 154 від 25.04.2023 року не є первинним і визначальним документом, на підставі якого відповідач має право роботи висновок про наявність чи відсутність відповідного трудового стажу, на відміну від трудової книжки, відомостями якої підтверджено факт роботи позивача у спірний період.
Додатковим свідченням неправомірності дій відповідача, на переконання представника, є те, що останній не зарахував до страхового стажу період відпустки позивача за догляду за дітьми, ІНФОРМАЦІЯ_3 і ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки особисті дані не відповідають паспортним даним заявниці. Представник зауважив, що відповідний спірний період страхового стражу позивача підтверджується відповідним записом у паспорті і не викликає обґрунтованих сумнівів, відтак, на думку представника, відповідач безпідставно не зарахував позивачу до страхового стажу період догляду за дітьми 10.03.1986 року народження і ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З урахування наведеного, вважає, що стаж роботи позивача на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком є достатнім, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 22.11.2023 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 21.12.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Так, за результатами розгляду документів відповідно до заяви до страхового стажу позивача не зараховано періоди:
- з 05.03.1985 по 27.03.1985, оскільки некоректно виправлено дату звільнення;
- з 06.04.1985 по 21.05.1985, оскільки відсутня інформація про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум;
- з 09.07.1985 по 26.08.1988, оскільки неповна підстава звільнення, в трудовій книжці відсутні відомості щодо наказу про звільнення;
- з 06.08.1992 по 23.02.2005, оскільки записи в трудовій книжці не відповідають первинним документам, зазначеним у довідці від 25.04.2023 № 154, частково з 01.01.1999, зараховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;
- період догляду за дітьми 10.03.1986 та 26.02.1987 року народження, оскільки особисті дані не відповідають паспортним даним позивача ( ОСОБА_2 );
- період роботи відповідно до довідки від 25.04.2023 № 154, оскільки особисті дані не відповідають паспортним даним позивача.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій виклав доводи, аналогічні доводам позовної заяви.
Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області не скористалолся правом на подання відзиву, водночас на виконання вимог суду відповідач надав додаткові докази (а.с. 64-92).
Відтак, вбачається здійснювати розгляд справи за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до регіонального відділення управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 30.05.2023 про призначення пенсії за віком (зв. бік а.с. 70-71).
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
При цьому, у вказаному рішенні зазначено, що на момент звернення вік позивача становить 61 років, страховий стаж - 13 років 10 місяців 26 днів.
До страхового стажу позивача не зараховано періоди:
- з 05.03.1985 по 27.03.1985, оскільки некоректно виправлено дату звільнення;
- з 06.04.1985 по 21.05.1985, оскільки відсутня інформація про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум;
- з 09.07.1985 по 26.08.1988, оскільки неповна підстава звільнення, в трудовій книжці відсутні відомості щодо наказу про звільнення;
- з 06.08.1992 по 23.02.2005, оскільки записи в трудовій книжці не відповідають первинним документам, зазначеним у довідці від 25.04.2023 № 154, частково з 01.01.1999, зараховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;
- період догляду за дітьми 10.03.1986 та 26.02.1987 року народження, оскільки особисті дані не відповідають паспортним даним позивача ( ОСОБА_2 );
- період роботи відповідно до довідки від 25.04.2023 № 154, оскільки особисті дані не відповідають паспортним даним позивача.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058- IV).
Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Суд встановив, що позивач досяг 60-річного віку 24.05.2022. Таким чином, для призначення позивачу пенсії за віком після набуття нею встановленого законом 60-річного віку, її загальний страховий стаж повинен був становити не менше 29 років.
За змістом частини першої ст. 1 Закону № 1058-IV термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях (ч.ч. 2, 3 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз. 1 ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Згідно зі статтею 62 Закону «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій, є трудова книжка.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Як встановлено судом, у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 10.11.1982 щодо спірного періоду наявні такі записи (зв. бік а.с.81-89):
- 05.03.1985 - прийнята на роботу робітницею Львівського відділу Ланчовського цукрокомбінату (наказ від 06.03.1985 № 38-Л);
- 27.03.1985- звільнена з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП УРСР (наказ від 01.04.1985 № 55-Л);
- 06.04.1985 року - прийнята в члени колгоспу «Перемога Комунізму» оператором ВРХ (протокол від 11.04.1985 № 11);
- 21.05.1985 - виключена з членів колгоспу за самовільне залишення роботи (протокол від 20.06.1985 № 16);
- 09.07.1985 - зарахована робочою цегельного заводу по складуванню в штабеля цегли Велико-Октябрьського сахкомбината (мовою оригіналу) (наказ від 18.07.1985 № 425);
- 06.09.1985 - переведена випалювачем вапна 3 розряду (наказ від 17.09.1985 № 534);
- 16.12.1985 - переведена на на посаду підсобної робочої (наказ від 16.12.1985 № 718);
- 26.08.1988 - звільнена з роботи як така, що не приступила до роботи після закінчення відпустки по догляду за дитиною;
- 06.08.1992- прийнята на роботу свинаркою СТФ Тімірязевського відділення ВАТ "Велико-октябрський бурякорадгосп" (наказ від 22.09.1992 № 556);
- 01.08.1998- переведена робітницею Тімірязевського відділення (наказ від 28.08.1998 № 48);
- 23.02.2005- звільнена з роботи за власним бажанням (наказ від 23.02.2005 № 48).
Суд звертає увагу, що записи в трудовій книжці не містять перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали їх суть чи перекручували їх зміст, та виконані акуратно, чорнилом, завірені підписом уповноваженої особи та печатками підприємства.
Поряд з цим, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем не було зараховано до страхового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком, період трудової діяльності позивача з 05.03.1985 року по 27.03.1985 року на посаді робітника ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки дата звільнення (27.03.1985) має виправлення та період трудової діяльності з 09.07.1985 по 26.08.1988, оскільки зазначена неповна підстава звільнення, а в трудовій книжці відсутні відомості щодо наказу про звільнення.
Так, у період внесення записів про спірний період роботи в трудову книжку позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 № 162.
Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції № 162).
Згідно із абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується 1984.05.01, в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; 05.01.1984. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).
Відповідно до пункту 2.8. Інструкції № 162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.
Згідно з пунктом 2.9. Інструкції № 162 у розділі Відомості про роботу, Відомості про нагородження, Відомості про заохочення трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі. При зміні формулювання причини звільнення пишеться: Запис за № таким-то є недійсним звільнений...і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається дублікат трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.
Відповідно до абзаців першого-третього пункту 2.13. Інструкції № 162 у графі 3 розділу Відомості про роботу у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. […]
При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1. Інструкції № 162).
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.
За приписами пункту 18 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації здійснено з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
З огляду на викладене, враховуючи, що наявність виправлень у трудовій книжці, а також зазначення неповної підстави звільнення не спростовує факту наявності у позивача страхового стажу у спірний період, суд дійшов висновку, що період роботи ОСОБА_1 з 05.03.1985 року по 27.03.1985 року на посаді робітника Львівського відділу Ланчовського цукрокомбінату та період роботи з 09.07.1985 року по 26.08.1988 року на посадах робочої по складу, випалювача вапна, підсобного робітника "Велико-Октябрського сахкомбината" (мовою оригіналу) підлягають врахуванню до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком.
Стосовно незарахування відповідачем 1 до страхового стажу позивача, періоду її трудової діяльності з 06.04.1985 року по 21.05.1985 року на посаді оператора ВРХ в колгоспі «Перемога Комунізму», суд зазначає наступне.
Так, як встановлено судом, за змістом оскаржуваного рішення у межах спірних правовідносинах питання полягає у правомірності незарахування відповідачем 1 до страхового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком періоду її трудової діяльності на посаді оператора ВРХ в колкоспі «Перемога Комунізму» з 06.04.1985 року по 21.05.1985 року, оскільки відсутня інформація про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум.
За приписами статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Так, до 01.01.2004 стаж підтверджується документально, в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Отже, законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.
Відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 10.11.1982 щодо спірного періоду наявні такі записи (зв. бік а.с.81-89):
- 06.04.1985 року - прийнята в члени колгоспу «Перемога Комунізму» оператором ВРХ (протокол від 11.04.1985 № 11);
- 21.05.1985 - виключена з членів колгоспу за самовільне залишення роботи (протокол від 20.06.1985 № 16).
Разом з цим, трудова книжка позивача не містить записів про встановлений у вказаному колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання чи не виконання позивачем річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
При цьому, представник позивача зазначив, що з метою підтвердження вказаного періоду трудової діяльності позивач зверталася до архівної установи і отримала довідку від 25.04.2023 року № 154 (а.с.80-81), яка була надана органу пенсійного фонду при розгляді питання щодо призначення пенсії. Так зі змісту вказаної довідки вбачається, що в архівній установі не збереглося жодних відомостей за 1985 рік про відповідний колгосп, встановлений річний мінімум вихододнів в ньому та кількість відпрацьованих позивачем виходів.
У контексті наведеного, суд зазначає, що обставини, які підлягають встановленню у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, і відсутність повного об`єму необхідних для реалізації прав позивача документів та відсутність повноти записів у наявних підтверджуючих стаж документах не може ставитися у вину позивачу, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.
Так, як вже зазначалося, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства та не повинен контролювати роботодавця з цього питання. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Тому, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.02.2018 по справі 677/277/17, 21.02.2018 по справі №687/975/17, постанові від 06.03.2018 по справі №127/9055/17.
Водночас, відповідачем не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
Таким чином, враховуючи, що у трудовій книжці позивача наявні записи щодо періоду її трудової діяльності з 06.04.1985 року по 21.05.1985 року на посаді оператора ВРХ в колгоспі «Перемога Комунізму», зокрема, запис про прийом на роботу, та запис про її звільнення, з огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено, що позивач у спірний період роботи не працювала в колгоспі «Перемога Комунізму», або не виконувала встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин, суд дійшов висновку, що відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її роботи в колгоспі «Перемога Комунізму» є протиправною, а вказаний період роботи підлягає зарахуванню до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії.
Щодо правомірності незарахування відповідачем 1 періоду трудової діяльності ОСОБА_1 з 06.08.1992 по 23.02.2005, з підстав невідповідності записів в трудовій книжці первинним документам, зазначеним у довідці від 25.04.2023 № 154, суд зазначає наступне.
Право на зарахування певного періоду роботи до стажу, який надає право на пенсію, в першу чергу визначається органом, що призначає пенсію, на підставі інформації, зазначеної в трудовій книжці особи, оскільки вона є основним документом, що підтверджує стаж. Натомість надання для підтвердження пільгового стажу роботи уточнюючої довідки, передбаченої пунктом 20 Порядку № 637, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності у трудовій книжці необхідних записів, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Так, дослідженням трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 10.11.1982 (зв. бік а.с.81-89) в межах спірних періодів роботи, що розглядаються, встановлено, що ОСОБА_1 :
- 06.08.1992- прийнята на роботу свинаркою СТФ Тімірязевського відділення ВАТ "Велико-октябрський бурякорадгосп" (наказ від 22.09.1992 № 556);
- 01.08.1998- переведена робітницею Тімірязевського відділення (наказ від 28.08.1998 № 48);
- 23.02.2005 - звільнена з роботи за власним бажанням (наказ від 23.02.2005 № 48).
Суд звертає увагу, що записи в трудовій книжці не містять перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали їх суть чи перекручували їх зміст, та виконані акуратно, чорнилом, завірені підписом уповноваженої особи та печатками підприємства.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці позивача, відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при обрахуванні страхового стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
Водночас, в оскаржуваному рішенні відповідач -1 посилається на те, що записи в трудовій книжці не відповідають первинним документам, зазначеним у довідці від 25.04.2023 № 154.
У свою чергу, варто відмітити, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Відповідно до п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Враховуючи вказане, суд вважає, що реалізовуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний орган Пенсійного фонду, в межах наданих йому повноважень та відповідно до чинного законодавства, повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема, шляхом перевірки правильності оформлення заяви, відповідності викладених у ній відомостей, змісту і належності оформлення, а у випадку їх невідповідності - роз`яснити такій особі її права, а також надати строк для усунення виявлених недоліків. Також у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих позивачем документів, відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності, а також зобов`язаний письмово повідомляти заявника про надання додаткових документів.
Проте, відповідач цього не зробив, а при розгляді заяви позивача про призначення пенсії, не дав належну оцінку поданим до заяви документам та прийняв рішення про відмову в призначенні такої пенсії. Крім цього, орган Пенсійного фонду не скористався правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Будь-яких повідомлень щодо недостатності документів долучених до заяви про призначення пенсії позивач не отримував. Такі докази в матеріалах справи відсутні.
Відтак, враховуючи, що періоди роботи позивача у спірні періоди підтверджені в першу чергу записами у трудовій книжці позивача, яка в силу законодавства є основним документом, що підтверджує страховий стаж, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, відмовляючи зарахувати періоди роботи позивача з 06.08.1992 року по 23.02.2005 року на посаді свинарки і робітника у ВАТ «Велико-Октябрський бурякорадгосп» до страхового стажу діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування позивачу до страхового стажу зазначених періодів роботи, згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 10.11.1982.
Щодо незарахування відповідачем 1 до страхового стажу періодів догляду за дітьми 10.03.1986 р.н. ІНФОРМАЦІЯ_1 з підстав невідповідності особистих даних паспортним даним позивача (" ОСОБА_3 " " ОСОБА_3 ").
Відповідно до частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Згідно з частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Відповідно до пункту 11 Порядку № 637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Наведені норми дозволяють дійти висновку, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Судом встановлено, що 29.09.1984 позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 29.09.1984 (а.с.67). Після укладання шлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_3 » (мовою оригіналу). Також, у паспорті ОСОБА_1 (а.с.77-79) на 2 аркуші вказано, що на російській мові ПІБ ОСОБА_1 - " ОСОБА_6 " (мовою оригіналу).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 (мовою оригіналу) є матір`ю ОСОБА_7 (мовою оригіналу), ІНФОРМАЦІЯ_3 (зв. бік а.с. 67). Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_6 (мовою оригіналу) є матір`ю ОСОБА_8 (мовою оригіналу), ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 68).
Отже, прізвище матері в свідоцтві про народження дитини серії НОМЕР_4 та свідоцтві про народження дитини серії НОМЕР_3 містить розбіжності з прізвищем, зазначеним в свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_2 від 29.09.1984 (а.с.67) та у паспорті ОСОБА_1 серії МА428557, що зумовлено невірним перекладом прізвища позивача з російської на українську мову.
Водночас, у паспорті ОСОБА_1 (а.с.77-79) на 7 аркуші міститься інформація щодо її дітей, а саме, щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відтак, на переконання суду, розбіжності у написанні у свідоцтві про шлюб від 29.09.1984 серії НОМЕР_2 та у паспорті ОСОБА_1 серії МА428557 прізвища позивачки та свідоцтвах про народження дітей серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_3 є формальною неточністю та з урахуванням інших доказів на підтвердження факту того, що ОСОБА_1 , є матір`ю ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не може бути підставою для відмови відповідача-1 у зарахуванні періоду догляду за дітьми до страхового стажу позивача.
Разом з тим, обираючи належний спосіб відновлення порушеного права, суд враховує, що позивачем в даній позовній заяві зокрема заявлено вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсію за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058- IV з дня досягнення права на пенсію.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 № 475/97-ВР кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Водночас згідно із частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У рішеннях по справах Клас та інші проти Німеччини, Фадєєва проти Росії, Єрузалем проти Австрії Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
У контексті наведеного суд звертає увагу на те, що повноваження щодо призначення пенсії особі відноситься до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження.
У постанові від 26.09.2023 у справі № 420/5833/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує останнього вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Натомість, застосування такого способу захисту прав, свобод та інтересів позивача як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, є правильним тоді, коли останній розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив у його задоволенні.
З урахуванням наведеного, можна зробити висновок, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт владних повноважень дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати його прийняти рішення з урахуванням оцінки суду.
Враховуючи викладене, задля ефективного захисту прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 30.05.2023 з зарахуванням до страхового стажу періоду роботи позивача з 05.03.1985 року по 27.03.1985 року на посаді робочої Львівського відділу Ланчовського цукрокомбінату, з 06.04.1985 року по 21.05.1985 року на посаді оператора ВРХ в колгоспі «Перемога Комунізму», з 09.07.1985 року по 26.08.1988 року на посадах робочої по складу, випалювача вапна, підсобного робітника "Велико-Октябрського сахкомбината" (мовою оригіналу), з 06.08.1992 року по 23.02.2005 року на посаді свинарки і робітниці ВАТ «Велико-Октябрський бурякорадгосп», періоду догляду за дітьми 10.03.1986 року народження і ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Позовні вимоги в частині зобов`язання пенсійного органу зарахувати трудовий стаж позивача з 01.01.1999 року на підставі записів трудової книжки та зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи відповідно до довідки КУ «Трудовий архів Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області» № 154 від 25.04.2023 року охоплюється задоволеними позовними вимогами.
При цьому, суд враховує, що у силу абзацу чотирнадцятого пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 № 25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
А відповідно до абзацу першого пункту 4.10 Порядку № 22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.05.2023 визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, то саме останній має завершити процедуру розгляду заяви позивача про призначення пенсії.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо незарахування ОСОБА_1 до трудового (страхового) стажу періодів її трудової діяльності та періоду догляду за дітьми, суд зазначає, що обов`язковою ознакою рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, як предмета адміністративного спору, є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, тобто обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов`язків. Прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, як правило, є результатом вчинення ряду дій.
З огляду на те, що в правовому регулюванні приймає участь саме рішення суб`єкта владних повноважень, а не окремі дії, вчинені в процесі здійснення владних повноважень, за результатами яких прийнято рішення, ці дії не можуть бути предметом оскарження до адміністративного суду окремо від оскарження рішення. Обставини щодо вчинення цих дій входять до предмету доведення у справі за позовом про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, а їх правова оцінка судом на відповідність встановлених законом компетенції суб`єкта владних повноважень та порядку їх вчинення може бути підставою для скасування рішення як протиправного внаслідок вчинення посадовими особами суб`єкта владних повноважень дій не у спосіб та не у порядку, встановлених законом.
Враховуючи вказане, приймаючи до уваги, що судом дано правову оцінку дій відповідача на відповідність встановлених законом компетенції суб`єкта владних повноважень та порядку їх вчинення під час винесення оскаржуваного рішення, визнання протиправним та скасування даного рішення є належним і допустимим способом захисту прав позивача у даній справі, що у повній мірі відновлює порушене право, а тому суд вбачає необхідним у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо незарахування ОСОБА_1 до трудового (страхового) стажу періодів її трудової діяльності з 05.03.1985 року по 27.03.1985 року на посаді робітник Львівського відділу Ланчовського цукрокомбінату, період трудової діяльності з 06.04.1985 року по 21.05.1985 року на посаді оператор ВРХ в колкоспі «Перемога Комунізму», з 09.07.1985 року по 26.08.1988 року на посадах робітник по складу, обліцувальник, підсобний робітник Велико-Октябрського сахкомбінату, період трудової діяльності з 06.08.1992 року по 23.02.2005 року на посаді свинарки і робітника у ДП «Бурякорадгосп ВеликоОктябрського цукрокомбінату» (після зміни форм власності ВАТ «ВеликоОктябрський бурякорадгосп»), період догляду за дітьми 10.03.1986 року народження і ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зарахування трудового стажу позивача з 01.01.1999 року виключно на підставі Індивідуальних відомостей про застраховано особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; не зарахування позивачу до страхового стажу періоди роботи відповідно до довідки КУ «Трудовий архів Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області» № 154 від 25.04.2023 року, відмовити.
За вищевикладених обставин, позовні вимоги належить задовольнити частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок протиправних дій суб`єкта владних повноважень, і спір по суті вирішено на користь позивача.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 858,88 грн., що документально підтверджується квитанцією про сплату від 17.11.2023 № 0535-7904-4849-8070 (а.с.11).
Враховуючи зазначене, судовий збір у розмірі 858,88 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, як суб`єкта, що прийняв оскаржуване рішення.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко