Справа № 335/9457/24
Суддя: Мінаєв М. М.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/9457/24 2-а/335/159/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Печерей О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , поданим через представника адвоката Грамчук Марину Олександрівну, до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області та інспектора 2-го взводу 2-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції Майсак Дар`ї Андріївни, про визнання протиправною і скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

21.08.2024 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла адміністративна справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в якому позивач просить визнати протиправною і скасувати постанову від 11.08.2024 серії ЕНА № 2806007 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 122 КУпАП у розмірі 1700,00 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Адміністративний позов обґрунтований посиланням на те, що позивач не вчиняв інкримінованого йому порушення Правил дорожнього руху, а саме не перевищував дозволену в межах населеного пункту швидкість транспортного засобу більше ніж на 50 км/год.

Також позов обґрунтований посиланням на таке.

Позивач впевнений, що своїми діями не вчиняв адміністративного правопорушення, оскільки включив в машині функцію «круїз-контроль», що дозволяє виставити необхідну швидкість руху транспортного засобу, та виставив швидкість 60 км/год. Заміри швидкості руху транспортного засобу позивача проводились приладом «TruCam II LTI 20/20 TC 008388», не відповідають показам спідометру позивача та, відповідно, виникають сумніви чи прилад «TruCam II LTI 20/20 TC 008388» працює справно, та чи проходив він повірку, як прилад, який повинен проходити періодичну повірку 1 раз на рік згідно Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». На вимогу позивача відповідачем не надано документи про допуск для використання та повірку приладу, а також відеозапис порушення.

Крім того, фіксування швидкості відповідачем здійснювалося лазерним вимірювачем швидкості TruCam з порушенням норм ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» регламентовано застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення.

За змістом ч. 1 ст. 40 цього Закону поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Отже, позивач зауважив, що даною нормою закону встановлений порядок застосування, зокрема, технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки та засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Технічний засіб з виявлення та/або фіксації правопорушень має бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель. Інших способів використання технічних засобів, ніж ті, які визначені в ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», законодавцем не визначено. Проте, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 TC 008388, який у розумінні положень статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» є технічним засобом з виявлення та/або фіксації правопорушень, не був закріплений (розміщений) в порядку, передбаченому ст.40 Закону, а знаходився в руках поліцейського, яким і здійснювалося вимірювання швидкості. Такий спосіб застосування приладу TruCam, на переконання позивача, неможливо визнати таким, що відповідає нормам статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки за змістом цієї норми технічний засіб може бути монтований / розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель. При цьому, інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці (ч.2 ст.40 Закону).

Разом з цим, у Правилах дорожнього руху (на час виникнення спірних відносин) передбачено спеціальний дорожній знак 5.76 Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху. Позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів. Таким чином, контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним дорожнім знаком про можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху, оскільки вказане обумовлено ч.2 ст. 40 Закону №580-VIII, згідно якої інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці. У даному випадку, прилад вимірювання швидкості застосовувався відповідачем за відсутності знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», на службовому автомобілі відповідача не були включені проблискові маячки синього кольору, тобто із порушенням вимог встановленими ст.40 Закону України «Про національну поліцію».

Ухвалою суду від 23.08.2024 року провадження у справі було відкрите, сторонам був наданий строк для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування.

28.08.2024 від Департаменту патрульної поліції надійшов письмовий відзив з додатками, яким відповідач повністю заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржувана постанова була з дотриманням вимог КУпАП та Закону України «Про Національну поліції». Зокрема, відповідач зазначив, лазерний вимірювач швидкості транспортного засобу LTI 20/20 TruCAM II, що був використаний під час вимірювання швидкості автомобіля під керуванням позивача, має свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29497 від 27.11.2023 (чинне до 27.11.2024), відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустиму похибку 2км/год в діапазоні від 2км/год до 200 км/год. Відповідно до відповіді ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» № 28-10/139 від 21.12.2020, такий вимірювач відповідає вимогам нормативно-правових актів (технічних регламентів), що підтверджується також експертними висновками Адміністрації Держспецзв`язку від 24.12.2020 №№ 04/05/02-3560, 04/05/02-3561, 04/05/02-3562. При цьому вказаний вимірювач належить до ручних вимірювачів швидкості, а можливість його використання в ручному режимі прямо передбачене інструкцією з експлуатації цього приладу.

Також відповідач зазначив, що, на його думку, положення статті 40 Закону України «Про Національну поліції» не встановлюють обмежень для органів поліції щодо використання лише змонтованої (розміщену) фото- і відеотехніку, не забороняють використання вимірювальних приладів в ручному режимі, а лише передбачають, що у разі використання змонтованої (розміщеної) вимірювальної техніки вона має бути розміщена на видному місці.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не подала, в судове засідання не з`явилась без повідомлення причин, заяв чи клопотань процесуального характеру також не подала.

В судове засідання представники сторін не з`явились, подавши заяви про розгляд справи без їх участі.

Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась на підставі ч. 2 ст. 227 КАС України.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до такого.

Як випливає з матеріалів справи, 11 серпня 2024 року інспектором 2 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, а саме: штрафу у розмірі 1700,00 грн., по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2806007, відносно ОСОБА_1 щодо вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, а саме: «11.08.2024 року о 11:33:42 годині в м. Запоріжжі по вул. Наукове містечко, буд. 59 водій керуючи ТЗ в населеному пункті, де дозволена максимальна швидкість 50 км/год., рухався зі швидкістю 104 км/ год., чим перевищив дозволену швидкість на 54 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним приладом Трукам. І чим порушив п.12.4 ПДР порушення швидкості режиму в населених пунктах».

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі по адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, саме відповідач несе тягар доказування правомірності своїх дій та рішень.

Як свідчить наданий представником Департаменту патрульної поліції відеозапис, вимірювання швидкості руху транспортного засобу під керуванням позивач дійсно здійснювалось із застосуванням вимірювача LTI 20/20 TruCAM II в ручному режимі. При цьому після зупинки транспортного засобу, коли лейтенант поліції ОСОБА_2 повідомила позивачу про причину зупинки і розпочала розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідний відеозапис із фіксацією швидкості 104 км/год був продемонстрований позивачу на його вимогу. Після цього позивач не висував жодних вимог про надання йому доказів відповідності вимірювального приладу технічним регламентам і законодавству про метрологію, не висував заперечень проти використання цього приладу в ручному режимі і не оспорював достовірність проведеного вимірювання швидкості, і не заперечував того факту, що рухався з перевищенням швидкості, дозволеної у населеному пункті. Також позивач нічого не зазначав про використання ним режиму «круїз-контроль» і не надав поліцейському доказів цього.

Крім того, вказаний відеозапис містить фіксацію того, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки лейтенант поліції ОСОБА_2 роз`яснила позивачу його процесуальні права, повідомила про суть інкримінованого йому правопорушення, повідомила про його кваліфікацію і розмір стягнення, роз`яснила строк і порядок оскарження постанови, а також порядок сплати штрафу.

Отже, позивач послався у позовній заяві на завідомо неправдиві відомості про те, що не порушував швидкісного режиму, що на вимогу позивача відповідачем не надано документи про допуск для використання та повірку приладу, а також відеозапис порушення, оскільки це спростовується наданим відповідачем відеозаписом.

Частиною четвертою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлені судом обставини вказують на те, що інкриміноване позивачу правопорушення дійсно було вчинене позивачем, що доведено доказом, належність та допустимість якого позивач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не оспорював.

Також судом встановлено, що оскаржувана постанова була винесена з дотриманням наведених вище вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, і не встановлено істотних порушень з боку поліцейського, що могли б вплинути на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови.

Суд також враховує зазначені у постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 380/744/20 та від 07 липня 2022 року у справі № 560/2260/21 висновки стосовно того, що у практиці вирішення приватно-правових спорів підлягає застосованню доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці); в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться засада добросовісності як одна із складових верховенства права. При цьому, Суд у цих справах вказав, що під час вирішення деяких категорій публічно-правових спорів також слід виходити з того, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інших суб`єктів правовідносин; поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони…

Враховуючи вищезазначене, суд враховує суперечливу (непослідовну) поведінку позивача, що полягає у тому, що позивач, маючи можливість скористатись всіма своїми правами, не заперечуючи факту вчинення ним порушення Правил дорожнього руху під час розгляду справи про адміністративне правопорушення і не оспорюючи належність і допустимість пред`явленого йому доказу такого порушення, в подальшому з надуманих мотивів заперечує як факт вчинення ним правопорушення, так і належність і допустимість доказу на його підтвердження.

Надуманість мотивів полягає і в тому, що зафіксована вимірювачем швидкість навіть при його використанні в ручному режимі значно перевищує допустиму похибку, що поза розумним сумнівом доводить факт перевищення позивачем дозволеної швидкості. Крім того, наданий відповідачем відеозапис свідчить, що автомобіль під керуванням позивача дійсно рухався із швидкістю, що значно перевищувала швидкість іншого транспортного засобу, що рухався в цей же час в тому ж напрямку.

У зв`язку з цим суд відхиляє доводи позивача, що ґрунтуються на посиланні на ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 2, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , поданого через представника адвоката Грамчук Марину Олександрівну, до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області та інспектора 2-го взводу 2-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції Майсак Дар`ї Андріївни, про визнання протиправною і скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, відмовити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2806007 від 11.08.2024, винесену інспектором 2-го взводу 2-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2 , залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили і є остаточним після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М.М. Мінаєв