Справа № 500/4870/24
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Справа № 500/4870/24

23 вересня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі судді Осташа А. В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Національної Поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тернопільського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Національної Поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 12.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від позивача 26.08.24 надійшла заява про зміну предмету позову.

Від відповідача 17.09.2024 надійшов відзив на позов. Крім відзиву позивач подав клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Клопотання відповідача обґрунтовано тим, що позивач пропустивши строк звернення до суду, не подав клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Від позивача 23.09.2024 надійшли заперечення щодо клопотання про залишення позову без розгляду.

Розглянувши клопотання відповідача та питання дотримання позивачем процесуальних строків на звернення до суду, суд встановив, що наведені позовні вимоги заявлені в межах строку звернення до суду, а клопотання про залишення позову без розгляду не вмотивоване, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Поряд з цим, ч.3 ст.122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України (у редакції, викладеній згідно із Законом № 2352-IX) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Враховуючи те, що предметом спору в даній справі є ненарахування та невиплата грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткових відпусток, тобто всіх сум грошового забезпечення при звільненні зі служби в органах Національної Поліції України, то строк звернення до суду у спірних правовідносинах врегульовується саме нормами КЗпП.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Разом з тим, сплив строку звернення до суду з цією категорією справи, стаття 116 КЗпП пов`язує з днем одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Позивач зазначає, що про порушення свого права та про кількість використаних днів основної та додаткових відпусток, а відповідно - початковою датою для обчислення строку звернення до суду є 07.05.2024 - отримання позивача листа від відповідача з якого стало відомо про наявність порушеного права на виплату компенсації за невикористані відпустки.

Відповідач заперечуючи проти цього, вважає, що позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав ще 14 серпня 2023 року - дата ознайомлення наказом про звільнення , а відповідно строк звернення до суду завершився 15.11.2023, про що було зазначено судом в ухвалі про залишення позову без руху у справі №500/4423/24.

Суд погоджується з доводами представника позивача, та вважає необґрунтованими доводи представника відповідача, виходячи з наступних обґрунтувань.

Зі змісту листа Національної поліції України від 07.05.2024 р. № 64797-2024 видно, що позивач, який звільнений зі служби в поліції з 14.08.2023, тобто до 05.10.2023, не має права на отримання грошової компенсації за невикористані дні оплачуваної відпустки, станом на день звільнення. Причому відповідач, усупереч прохання позивача, не конкретизував основних та додаткових відпусток, які не використав ОСОБА_1 станом на час звільнення зі служби в поліції.

У справах про виплату грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, станом на час звільнення із служби в поліції, предметом доказування виступають дві обставини: 1) наявність в позивача права на отримання грошової компенсації; 2) кількість невикористаних днів оплачуваної відпустки станом на час звільнення, які підлягають грошовій компенсації.

У той же час, облік невикористаних днів оплачуваної відпустки, як основної, так і додаткової, покладається на роботодавця відповідача у справі.

Позивач листами від 13.05.2024 № б/н, від 20.06.2024 № б/н повторно звертався на адресу Національної поліції України із заяви для встановлення кількості невикористаних днів оплачуваної відпустки станом на час звільнення, які підлягають грошовій компенсації.

Листами Національної поліції України від 28.05.2024 № 74884-2024 та від 02.07.2024 № 90953-2024 позивача повідомлено про види та кількість використаних днів основної та додаткової відпусток, станом на час звільнення зі служби в поліції.

Станом на 16 липня 2024 року, дату первинного звернення позивача із позовною заявою, основним залишалось питання встановлення кількості невикористаних днів оплачуваної відпустки, станом на час звільнення.

Суд враховує ту обставину, що пред`являючи «первинний позов», позивач, не окреслив обставин, що описані, як у даній заяві, так і позовній заяві, що подана в цій справі, які стосуються строку звернення до суду із цим позовом.

Із приписів п.5 ч.1 ст.240, ч.ч.2-4 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України видно, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду. Заява про залишення позову без розгляду може бути подана лише до початку розгляду справи по суті. Про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена. Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Відтак, постановлення ухвали про залишення позову без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду із даним позовом. Причому за приписами КАС України, суд, після надходження позовної заяви оцінює її на відповідність ст.ст.160 161 цього Кодексу. Проте, суд, не пов`язаний попередніми рішеннями про залишення аналогічного позову поданого таким позивачем без розгляду, за умов відповідності нового позову вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.

Порівнюючи позовні вимоги та підстави позову, який поданий в липні 2024 року та серпні 2024 року (обидва позови надійшли на розгляд одному і тому ж складу суду), судом встановлено, що в первинній редакції позову позивач не повідомляв конкретної дати з якої він дізнався про порушення свого права, на відміну від позовної заяви від 05.08.2024 р., у якій адвокат, який діє в інтересах ОСОБА_1 , повідомив суд про вказані обставини.

У спірних правовідносинах визначальним є те, що відповідач виходить з того, що право на отримання грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, за попередні роки (а не виключно року звільнення), станом на час звільнення зі служби в поліції, у позивача відсутнє в силу закону ( про що і зазначено в листі від 07.05.2024).

Тому, НПУ, при звільненні ОСОБА_1 не повідомила його про суму грошових коштів (як еквівалент вираження оплачуваних відпусток, що набуті за попередні відпускні періоди, але не використані станом на час звільнення зі служби в поліції), що належала позивачу станом на час звільнення зі служби, як частина грошового забезпечення поліцейського, але не була виплачена відповідачем.

Отже, суд зазначає, що у даній справі початковою датою з якої позивач дізнався про порушення свого права є 07.05.2024 (дата відліку строку звернення до суду), а завершення строку звернення до суду припадає на 08.08.2024. Позивач звернувся до суду 06.08.2024, відповідно не пропустив строк звернення до суду, а відповідач не спростував доводів позивача з даного приводу.

Керуючись статтями 122, 123, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення щодо неї можуть бути викладені в апеляційній скарзі на кінцеве рішення суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 23.09.2024

Головуючий суддя Осташ А.В.