Справа № 520/22066/24
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року Справа № 520/22066/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Садової М.І.,

за участю секретаря судових засідань Голотяк К. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Харкові у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача у якому просить: - визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач-1) від 30.03.2023 № 29 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 ОСОБА_2 та не зарахування до страхового стажу період навчання з 01.09.1990 по 30.06.1994 рік; - зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач-2) призначити та виплачувати з 30.03.2023 ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 згідно з п. «а» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1990 по 30.06.1994; вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах маючи вік 47 років, загальний страховий стаж 28 років та пільгового за списком № 1 - 24 роки. За принципом екстериторіальності заяву позивача було розглянуто головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Рішенням відповідача-1 від 30.03.2023 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку із не досягнення позивачем віку передбаченого ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне забезпечення». Окрім цього, до страхового стажу не зараховано період навчання через розбіжності у прізвищі позивача у свідоцтві про одруження та документів про освіту. Вважає дії відповідача протиправними у зв`язку із чим просить зобов`язати останнього до вчинення необхідних дій. У відповідності до ст. 139 КАС України просить здійснити розподіл судових витрат.

Відповідачем-1 подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що відмовляючи у призначенні позивачу пенсії, керувались Законом №1058-IV, в редакції Закону №2148-VIII, який на той час, був чинним і регулював спірні правовідносини. Рішення КСУ від 23.01.2020 № 1-р/2020 не стосується положення ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». Щодо частини позовної вимоги про зарахування до страхового стажу період навчання, то позивачу потрібно звернутися до суду в порядку цивільного судочинства щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документу в порядку окремого провадження. Позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду із цим позовом, який установленим нормами ст. 122 КАС України.

Відповідачем-2 подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. До страхового стажу не зараховано період навчання, адже містяться розбіжності між документом про освіту та свідоцтва про одруження. Позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду із цим адміністративним позовом. Просить у позові відмовити.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив. Наводить пояснення про те, що строк звернення до суду із цим позовом не пропущено, адже такий на спірні правовідносини не поширюється. Розбіжності у прізвищі позивача могли бути усунені, однак про такі недоліки відповідач-1 не повідомив позивача. Окрім цього, наведені розбіжності пов`язані із вирішенням спору із суб`єктом владних повноважень, а тому не повинен розглядатися у порядку окремого провадження за правилами цивільного судочинства. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 09.08.2024 адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, які викладені у мотивувальній частині ухвали суду.

Ухвалою суду від 16.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просить такий задовольнити з підстав викладених у заявах по суті. Не заперечує проти розгляду справи у відсутності представників відповідачів.

Суд заслухавши думку представника позивача, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Суд установив, ОСОБА_2 21.03.2023 звернулася до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1. Вид пенсії вислуга років та наявність пільгового стажу по списку. До заяви додано, зокрема трудову книжку та документи про підтвердження наявного для призначення пенсії на пільгових умовах, довідки про заробітну плату.

30.03.2023 головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (призначене у порядку екстратериторіальності) своїм рішенням № 29 відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Наводить аргумент про те, що ОСОБА_2 не досягла необхідного пенсійного віку. Згідно з наданими документами вік заявника 47 років 6 місяців 1 день. Страховий стаж становить 28 років 4 місяці 1 день, з врахуванням кратності 52 роки 1 місяць 18 днів. Стаж роботи за списком №1 становить 24 роки 9 місяців 10 днів. Відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058- IV) право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1990 по 30.06.1994 (диплом серії НОМЕР_1 від 02,07.1994), оскільки в свідоцтві про одруження, наданому для підтвердження зміни прізвища, наявні розбіжності: ОСОБА_3 . З огляду на зазначене, вирішено у призначенні ОСОБА_4 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону №1058- IV відмовити /а.с. 13-14/.

Позивач вважає дії відповідача-1 протиправним, а його рішення підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, законами України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон №1058-IV), які є чинними на час виникнення спірних відносин.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом №1788-XII.

Отже, оскільки і Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, і Закон України «Про пенсійне забезпечення» регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (у редакції від 02.03.2015 № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII раніше передбачений пункт «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віковий ценз для жінок у 45 років було збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали на з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року набували право на пенсію по досягненню 50 років.

Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII набув чинності з 01.04.2015.

Згідно з п. 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів в - е та ж статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, і після набуття чинності нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування правила призначення пенсій за списком № 1 регламентувались п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII (11.10.2017), яким текст Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» був доповнений, зокрема, ст. 114, згідно з частини 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Разом з цим, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII у новій редакції був викладений п. 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування,» де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

В силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 № 2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Відтак, з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за списком № 1, а саме: пункт «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у редакції до Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Таким чином, правила означених законів містять розбіжність відносно позивача щодо вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у редакції до Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII та 50 років за п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Враховуючи частину першу статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі Щокін проти України (Shchoki№ v. Ukrai№e, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі Серков проти України (Serkov v. Ukrai№e, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

Так у цих рішеннях зазначено, що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі якості закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу якості закону. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

З огляду на викладене суд приходить висновку, що перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме: така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України.

Таке застосування судом вказаних вище норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Відтак, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Як встановлено судом з матеріалів справи, на момент звернення ОСОБА_2 до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1, позивачці виповнилось 47 років 6 місяців 1 день, що підтверджується копією паспорта позивача /а.с. 15-18/.

При цьому, згідно з копії оскаржуваного рішення пенсійного органу від 30.03.2023 № 29 убачається, що станом на 21.03.2023 (звернення за призначенням пенсії) загальний страховий стаж становить 28 років 4 місяці 1 день, з врахуванням кратності 52 роки 1 місяць 18 днів, в тому числі стаж роботи позивача на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Спсском №1 становить 24 роки 9 місяців 10 днів.

Тобто, на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 позивач досягла необхідного віку (45 років) та у неї наявний необхідний стаж для призначення такої пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання про те, що відповідач-1 вчинив протиправні дії, застосувавши при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу норму ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування», а не положення п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим прийняте рішення відповідачем-1 про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком за списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України № l-p/2020 від 23.01.2020 року необхідно скасувати.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 (Пз/9901/32/20).

Щодо зарахування періоду навчання позивача до страхового стажу, суд прийшов наступного.

У рішенні про відмову у призначенні пенсії від 30.03.2023 зазначено те, що до страхововго стажу не зараховано період навчання з 01.09.1990 по 30.06.1994 (диплом серії НОМЕР_2 від 02.07.1994), оскільки у свідоцтві про одруження, для підтвердження зміни прізвища, наявні розбіжності: ОСОБА_5 .

Відповідно до пункту «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів уній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутність трудової книжки або записів виникає необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу додатковими документами.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників затверджена Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Згідно з пункту 2.1. Інструкції №58 трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

При цьому, пунктом 2.13. Інструкції №58 передбачено, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд установив, ОСОБА_6 закінчила Харківський технікум медичного обладнання, що підтверджено копією диплому серії НОМЕР_2 /а.с. 11/.

Відомості про період навчання також містяться у трудовій книжці позивача, де на титульній сторінці вказано прізвище позивача російською мовою «Сидякина», а після укладення шлюбу закреслено прізвище та вказано « ОСОБА_7 » /а.с. 21/.

29.12.1995 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 уклали шлюб. Після укладення шлюбу прізвище дружини ОСОБА_7 , що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу /а.с. 10-а/.

Таким чином, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 (справа № 677/277/17) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

З огляду на викладене вище, суд прийшов до переконання про те, що надаючи оцінку поданим до справи доказам, як у сукупності так і кожному окремо, установленого, що навчання позивача підтверджено належними даними. Та обставина, що у документах міститься помилка щодо прізвища позивача « ОСОБА_10 » (у дипломі), « ОСОБА_11 » (у свідоцтві про одруження), « ОСОБА_12 » (у трудові книжці) жодним чином не перешкоджають можливості встановити дані навчання позивача у період з 01.09.1990-30.06.1994 в Харківському технікумі медичного обладнання, а відтак такий період навчання необхідна зарахувати до страхового стажу позивача.

Доводи відповідачів про те, що вказане питання повинно розглядатись за правилами цивільного судочинства у порядку окремого провадження, суд вказує таке.

Відповідно до правової позиції Верховного суду від 10.06.2020 (справа № 347/576/18) встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку. Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду. Встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

З огляду на викладенню суд критично оцінює аргумент відповідачів про необхідність ,встановлення юридичного факту у порядку цивільного судочинства, адже суд не встановлює факт належність правовстановлюючого документа позивачу, а ухвалив рішення відносно питання щодо зарахування/незарахування до страхового стажу позивача період навчання, відомості про який міститься у трудовій книжці, яка належить позивачу.

Щодо дати з якої необхідно призначити та виплачувати пенсію позивача ,а саме з 30.03.2023, про що просить позивач у позовних вимога, суд відмічає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відтак суд прийшов переконання про те, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії 21.03.2023, рішення про відмову у призначенні пенсії прийнято відповідачем-1 30.03.2023, а відтак підстави визнати дату з якої позивач просить призначити пенсію з 30.03.2023 у суду відсутні з огляду на положення ч. 1 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При визначенні територіального органу Пенсійного фонду, який має обов`язок поновлення порушеного права позивача, суд враховую положення абз. 1 п. 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постанова правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (абз. 14 п. 4.2 Порядку №22-1).

Тож дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за вислугою років відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 55 Закону №1788-ХІІ, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Миколаївській області.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в цій частині до ГУ ПФУ в Харківській області задоволенню не підлягають.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постановах від 08.02.2024 (справа №500/1216/23), від 07.05.2024 (справа №460/38580/22).

Щодо частини позовної вимоги про зобов`язання виплачувати пенсію позивачу, суд вважає зазначену частину позовної вимоги передчасною, оскільки відповідач ще не здійснив призначення пенсії позивачу, а відтак відсутні докази того, що при здійсненні цього позивачу не буде виплачуватись призначена пенсію у відповідних розмірах, згідно з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З метою ефективного способу захисту порушеного права позивача суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком 1 на підставі пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1990 по 30.06.1994.

Відповідач наводить аргументи про те, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, адже заяву про призначення пенсії подано 21.03.2023, оспорюване рішення від 30.03.2023, адміністративний позов подано до суду у 06.08.2024. Будь-яких поважних причин пропуску строку не наводить. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 (справа № 240/12017/19).

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до правових позицій викладених у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

На підставі викладеного, Верховний Суд визнав за необхідне відступити від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №822/1928/18).

Попри те, спірні правовідносини виникли не у зв`язку із щомісячними виплатами пенсії, а у зв`язку із незгодою позивача з діями відповідача при розгляді заяви про призначення певного виду пенсії.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 (справа №1840/3344/18) суд зазначив наступне: «пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Так, право на пенсію включається в поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". Отже, при з`ясуванні змісту поняття "майно" недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції. Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу. Отже, є підстави стверджувати про наявність "законних сподівань" у особи при призначенні пенсії, оскільки останні підпадають під дію статті 1 Першого протоколу, при умові наявного "чіткого і недвозначного" закону, який гарантує право на отримання пенсії у визначеному розмірі та у встановлені строки. У справі, яка розглядається, спір виник у зв`язку із незгодою позивача з діями відповідача при розгляді заяви про призначення позивачу пенсії за віком. Тобто, відносини щодо реалізації конституційного права на соціальний захист у старості між позивачем та пенсійним органом виникли з моменту отримання останнім заяви позивача про призначення пенсії за віком, виходячи із змісту конституційного права на соціальних захист зазначені відносини є триваючими, оскільки право на пенсію гарантується державою, є довічним і не може бути обмеженим неправомірними діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. При цьому, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що подаючи 3 липня 2017 року до відповідача заяву про призначення пенсії, а також звертаючись до суду із позовними заявами про оскарження бездіяльності відповідача щодо розгляду його заяви (у справі №1840/2589/18 та у справі 1840/2834/18), позивач проявив дійсну волю щодо реалізації гарантованого конституцією права на соціальний захист та в подальшому свою незгоду з рішенням відповідного суб`єкта владних повноважень, а також намір оскаржити таке рішення в порядку адміністративного судочинства. Суд також зазначає, що лише розгляд справи по суті і з`ясування, зокрема, питання наявності у позивача страхового стажу, дозволить суду оцінити правомірність дій відповідача щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком, а також визначити момент, з якого позивач дійсно має право на призначення такої пенсії».

З огляду на викладене суд прийшов переконання про те, що оскільки спірні правовідносини щодо призначення пенсії є триваючими, встановлення судом наявності у позивача достатнього стажу у відповідності до Закону № 1788-ХІІ, а відтак протиправність дій відповідача щодо застосування Закону № 1058-ХІІ, який є менш сприятливий для позивача з урахуванням рішення КСУ від 23.01.2020 № 1-р/2020 та скасування рішення відповідача-1 від 30.03.2023, суд не встановив пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом у цій справі з урахуванням висновків, які викладені у постанові Верховного Суду від 18.02.2020, а тому доводи викладені у відзивах, а також твердження щодо необхідності врахування під час вирішення спірних правовідносин висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31.03.2021 (справа № 240/12017/19), суд не бере до уваги та відхиляє, адже спірні правовідносини у цій справі не є релевантними відносинам у справі № 240/12017/19.

З огляну на викладене вище суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ст. 139 КАС України із відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань стягнути на користь позивача судовий збір по 484,48 грн з кожного.

Керуючись статтями 241-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

адміністративний позов ОСОБА_2 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 30.03.2023 № 29 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільговим умовах за списком № 1 відповідно до п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та зарахуванні до страхового стажу період навчання з 01.09.1990 по 30.06.1994.

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та згідно із рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, на підставі заяви ОСОБА_2 за призначенням пенсії від 21.03.2023, та із зарахуванням до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1990 по 30.06.1994.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 484,48 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 484,48 грн.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, місцезнаходження місто Харків, майдан Свободи, будинок № 5, ;

відповідач головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, місцезнаходження місто Івано-Франківськ, вулиця Січових Стрільців, будинок № 15, .

Повне судове рішення складено та підписано суддею 23.09.2024.

Суддя М. І. Садова