Справа № 140/5917/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року ЛуцькСправа № 140/5917/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач) та просить:

визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходу (частини одноразової грошової допомоги при звільнені, частини компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 роки, частини грошової допомоги па оздоровлення за 2016, 2017 роки, частини матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки), який виплачений 27.12.2023 на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі №140/4963/22 відповідно до методики наведеної в статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрат и частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходу (частини одноразової грошової допомоги при звільнені, частини компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2016. 2017, 2018 роки, частини грошової допомоги на оздоровлення за 2016. 2017 роки, частини матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки), який виплачений 27.12.2023 на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі №140/4963/22. відповідно до методики наведеної в статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрат и частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати у травні 2024 року (у місяці виплати доходу) компенсації втрати частини доходу (частини щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 01.01.2016 по 03.02.2018, частини одноразової грошової допомоги при звільнені, частини компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 роки, частини грошової допомоги на оздоровлення за 2016. 2017 роки, частини матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань за 2016, 2017 роки), який виплачений 01.05.2024 на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі №140/7825/22 відповідно до методики наведеної в етапі 3 Закону України «Про компенсацію громадянам н і ради частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходу (частини щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 01,01.20!6 по 03.02.2018, частини одноразової грошової допомоги при звільнені, частини компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 роки, частини грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, частини матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки), який виплачений 01.05.2024 на виконання рішення Волинською окружного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі №140/7825/22, відповідно до методики наведеної в статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні;

стягнути середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 04.02.2018 по 18.07.2022 з урахуванням принципу справедливості та співмірності у сумі 174 664,02 гри з утриманням з присуджених сум податків та зборів та інших обов`язкових платежів, встановлених законодавством;

стягнути середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 19.07.2022 но 01.05.2024, але не більш як за шість місяців, у сумі 109 840,26 три з утриманням з присуджених сум податків та зборів та інших обов`язкових платежів, встановлених законодавством..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 01.09.2015 по 03.02.2018 проходив військову службу та перебував на усіх видав забезпечення у в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 №25 від 02.02.2018 позивачу було нараховано та виплачено, зокрема: грошове забезпечення за період з 01.01.2018 по 31.01.2018 в сумі 11 322,99 грн.; грошове забезпечення за період з 01.02.2018 по 03.02.2018 в сумі 1 266,15 грн. та вихідну допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% за повних 2 (два) календарних роки в сумі 7 385,88 грн.

Грошове забезпечення за період з 01.01.2018 по 31.01.2018 в сумі 11153,14 грн. виплачено па картковий рахунок позивача 14.02.2018, а грошове забезпечення за період з 01.02.2018 по 03.02.2018 року в сумі 1247,15 грн. та вихідна допомога при звільненні з військової служби в розмірі 50% за повних 2 (два) календарних років в сумі 7 275,09 гри, разом 8 522,25 грн. виплачена на картковий рахунок позивача 26.02.2018.

Позивач зазначає, що відповідач під час виключення, 03.02.2018, позивача зі списків особового складу військової частини не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористанні календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки та не виплачував під час проходження служби індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 03.02.2018.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №140/9657/21, яке набрало законної сили 10.05.2022, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 , зокрема, Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 - 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.02.2018 (із встановленням січня 2008 року як базового місяця).

Позивач зазначає, що відповідачем 10.02.2022 на виконання вищезазначеного рішення суду було зараховано на рахунок позивача кошти з урахуванням сплати військового збору в сумі 88 362,92 гри, нараховано 89 714,64 гри (індексація грошового забезпечення з 01.01.2016 по 03.02.2018 в сумі 79 807,01 та компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2016 року по 2018 рік 9 970,63 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі №140/4963/22, яке набрало законної сили 07.11.2023, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням попередньо виплачених сум) одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у зв`язку зі звільненням зі служби відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням до складу грошового забезпечення з якого нараховуються відповідні виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 та індексації грошового забезпечення (в тому числі з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №140/9657/21).

В подальшому постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі №140/4963/22 зобов`язано відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу (індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.01.2016 по 03.02.2018 за грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки) у зв`язку з порушенням строків їх виплати щодо індексації грошового забезпечення починаючи з 01.02.2016 по 10.02.2022 дату виплати, щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки починаючи з 03.02.2018 (день виключення зі списків особовою складу) по 10.02.2022 дату виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі №140/4963/22 відповідач нарахував грошове забезпечення у сумі 59 276,49 грн. та виплатив 27.12.2023 на картковий рахунок позивача з урахуванням сплати військового збору в сумі 58 387,34 грн.

Крім того, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі №140/7825/23, яке набрало законної сили 18.12.2023, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінетів Міністрів України від 22.09.2010 №889 за період з 01.01.2016 по 03.02.2018 з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та провести перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільнені, передбаченої частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ; компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 роки; грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням до складу грошового забезпечення з якого нараховуються вказані виплати щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі, до якого включено індексацію грошового забезпечення.

Позивач вказує, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі №140/7825/23 відповідач нарахував грошове забезпечення та виплатив 01.05.2024 на картковий рахунок позивача у сумі 47 687,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що відповідачем не було нараховано та виплачено у місяці виплати доходу на виконання рішень Волинського окружною адміністративного суду від 18.05.2023 у справі №140/4963/22 (у грудні 2023 року), від 17.07.2023 у справі №140/7825/22 (у травні 2024 року) компенсацію втрати частини доходів (грошового забезпечення) у зв`язку з порушенням строків виплати доходу та не виплачено середнє грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.39-40).

У відзиві на позовну заяву від 25.06.2024 представник відповідача проти вимог, викладених у позовній заяві, заперечив та просив у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.43-53).

В обґрунтування своєї позиції щодо стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні вказав, що позивач був звільнений з військової служби 03.02.2018, однак до адміністративного суду звернувся, лише 13.09.2021 (про що свідчить ухвала про відкриття провадження у справі № 140/9657/21 від 13.09.2021) тобто понад 2,5 роки після виключення зі списків військової частини.

Зазначає, що позивач тривалий проміжок часу (понад 2,5 роки) не вживав жодних заходів для захисту свого права на отримання індексації грошового забезпечення, проте просить нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2018 по 01.05.2024. Тобто, чим пізніше позивач звертається до суду, тим більшою буде кількість календарних днів періоду затримки, і тим більшою буде сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Такий спосіб обрахунку величини середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні створює певні передумови для зловживань з боку позивача.

Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати вказує, що як слідує з матеріалів справи, позивач не звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, оскільки доказів протилежного матеріали справи не містять.

З огляду на те, що у цій справі позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону № 2050-Шта Порядку № 159, а відповідач не відмовляв позивачу у виплаті відповідної компенсації, то право позивача не було порушено суб`єктом владних повноважень і звернення його до суду з цією позовною вимогою є передчасним і задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевказані доводи вважає, що командування військової частини НОМЕР_1 діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому просив у задоволенні позову відмовити.

Інших заяви по суті справи до суду не надходили.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №25 від 02.02.2018 майора ОСОБА_1 , звільненого наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по особовому складу) від 28.12.2017 №263 з військової служби у запас відповідно до пункту «б» частини восьмої (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключено зі списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення (а.с.18).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №140/9657/21, яке набрало законної сили 10.05.2022, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 , зокрема, Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 - 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.02.2018 (із встановленням січня 2008 року як базового місяця).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі №140/4963/22, яке набрало законної сили 07.11.2023, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням попередньо виплачених сум) одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у зв`язку зі звільненням зі служби відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням до складу грошового забезпечення з якого нараховуються відповідні виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 та індексації грошового забезпечення (в тому числі з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №140/9657/21).

В подальшому постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі №140/4963/22 зобов`язано відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу (індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.01.2016 по 03.02.2018 за грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки) у зв`язку з порушенням строків їх виплати щодо індексації грошового забезпечення починаючи з 01.02.2016 по 10.02.2022 дату виплати, щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки починаючи з 03.02.2018 (день виключення зі списків особовою складу) по 10.02.2022 дату виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Крім того, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі №140/7825/23, яке набрало законної сили 18.12.2023, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінетів Міністрів України від 22.09.2010 №889 за період з 01.01.2016 по 03.02.2018 з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та провести перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільнені, передбаченої частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ; компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 роки; грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням до складу грошового забезпечення з якого нараховуються вказані виплати щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі, до якого включено індексацію грошового забезпечення.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону №2011-XII).

Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону України №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно вимог статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-III від 19.10.2000 (далі - Закон №2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.

Статтями 3, 4, 7 Закону № 2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Згідно пунктів 2-5, 8 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159), компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Отже, із аналізу вказаних положень Закону №2050-III та Порядку №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; доходи не повинні носити разового характеру; порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

В даному випадку суд враховує, що несвоєчасно виплачене позивачу грошове забезпечення, допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, підйомна допомога, а також при звільненні компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки учасника бойових дій, які є складовою заробітної плати (входять в структуру заробітної плати), а тому у разі несвоєчасної виплати провадиться компенсація відповідно до діючого законодавства.

Наведене відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом у постанові від 29.04.2021 у справі №240/6583/20.

При цьому, використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі №803/203/17, від 29.10.2020 у справі № 280/729/19, від 29.04.2021 у справі №240/6583/20.

Таким чином із вищевикладеного слід дійти висновку, що у випадку бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику індексації заробітної плати (грошового забезпечення), така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому, донарахування належних громадянину сум компенсації втрати доходів має здійснюватися до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати.

Як свідчать матеріали справи, право позивача на отримання належного грошового забезпечення підтверджено рішеннями Волинського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі №140/4963/22, яке набрало законної сили 07.11.2023, та від 17.07.2023 у справі №140/7825/23, яке набрало законної сили 18.12.2023.

При цьому, як свідчать матеріали справи, остаточна виплата на виконання судового рішення у справі №140/4963/22 була здійснена 27.12.2023 у розмірі 123 139,73 грн., що підтверджується випискою по карті/рахунку позивача (а.с.29), а на виконання рішення у справі №140/7825/23 здійснена 01.05.2024 у розмірі 47 687,20 грн., що також підтверджується випискою по картці/рахунку позивача (а.с.36) без врахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідач у своєму відзиві не заперечує того, що до вказаної виплати не було включено компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення.

Суд зауважує, що аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання у разі порушення встановлених строків виплати доходу громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості.

При цьому, відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону №2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись органом у місяці, в якому проведено виплату заборгованості, відповідно, невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням, вчинення ж відповідачем активної дії, що проявляється, зокрема, у наданні листа-відповіді на звернення особи щодо виплати належних їй сум компенсації, слід розглядати лише як додаткову форму повідомлення про відмову.

Тобто, боржник, з вини якого не було вчасно нараховано та виплачено особі грошове забезпечення, повинен здійснити виплату такого грошового забезпечення з одночасною виплатою суми компенсації. Невиплата суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснена виплата заборгованості грошового забезпечення, є порушенням прав особи на отримання такої компенсації, що фактично і свідчить про бездіяльність боржника.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02.04.2024 по справі №380/560/8194/20, у якій суд касаційної інстанції відступив від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2021, від 17.11.2021, від 27.07.2022, від 11.05.2023 (справи №№ 240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20,460/786/20).

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 02.04.2024 у справі №560/8194/20 сформулював такі висновки, зокрема:

- нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати проводиться у чітко визначений Законом №2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості, при цьому, така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати;

- з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості за попередні періоди особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг строку звернення з позовом до суду;

- отримання листа від органу у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку, відповідно, з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду.

Суд зазначає, що вищезазначеними нормами Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 передбачено лише можливість для особи оскаржити відмову боржника. При цьому, а ні Закон №2050-ІІІ, ані Порядок №159 не передбачають обов`язкового звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за для отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

З урахуванням зазначеного, суд відхиляє доводи відповідача щодо обов`язкового звернення позивача із заявою про виплату компенсації втрати частини доходів, оскільки така компенсація мала бути виплачена позивачу разом з заборгованістю грошового забезпечення.

Таким чином, враховуючи наявність факту несвоєчасної виплати позивачу сум грошового забезпечення, суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення по дату фактичної виплати заборгованості.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення є протиправною.

Отже, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи наведені вище норми права, якими урегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову у цій частині у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на виконання рішень Волинського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі №140/4963/22 та від 17.07.2023 у справі №140/7825/23, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми щомісячної додаткової грошової винагороди за вказаний період за весь час затримки виплати відповідно до Порядку №159.

Щодо виплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України (в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30.03.2020 в справі №140/2006/19, від 16.07.2020 в справі №400/2884/18, від 04.09.2020 в справі №120/2005/19-а, від 05.03.2021 в справі №120/3276/19-а, від 31.03.2021 в справі №340/970/20, від 13.10.2021 в справі №580/1790/20, від 21.10.2021 в справі №640/14764/20 та інших.

Як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012, за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України в цій справі пов`язане з несвоєчасною виплатою позивачеві (у зв`язку зі звільненням) індексації грошового забезпечення.

У цій справі судом встановлено, що позивач виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 03.02.2018, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №25 від 02.02.2018 (а.с.18).

Належність позивачу основних та додаткових видів грошового забезпечення із врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, та індексації грошового забезпечення невиплачених в повному обсязі під час проходження військової служби та при звільненні, встановлено рішеннями суду від 18.05.2023 у справі №140/4963/22, яке набрало законної сили 07.11.2023, та від 17.07.2023 у справі №140/7825/23, яке набрало законної сили 18.12.2023.

Отже, за встановлених обставин справи до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення частини першої статті 117 КЗпП України, згідно з якою на відповідача покладається відповідальність у вигляді обов`язку виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

У постанові від 13.05.2020 у справі №810/451/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує наступне.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Абзацом 3 пункту 3 розділу ІІІ Порядку №100 передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Підпунктом «б» пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Відповідно до пункту 5 розділу VI Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як встановлено пунктом 8 розділу VI Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Водночас, 19.07.2022 набрав чинності Закон №2352-ІХ, яким норми статті 117 КЗпП України викладено в новій редакції.

Так, відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, період стягнення середнього заробітку з 19 липня 2022 року до дня фактичного розрахунку при звільненні регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23, від 22 лютого 2024 року у справі №560/831/23, від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22.

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 нараховане середньоденне грошове забезпечення з грудня 2017 року по січень 2018 року, тобто за два останні повні місяці перед звільненням, становить 760,84 грн., 395,58 грн. за грудень 2017 року та 365,26 грн. за січень 2018 року (а.с.59-60).

Оскільки в грудні 2017 року та в січні 2018 року разом 62 календарних дні, тому середньоденне грошове забезпечення становить 380,50 грн. ((395,58 грн. х 31 к.д.) + (365,26 х 31 к.д.)) / 62.

Період затримки розрахунку при звільненні розпочинається з першого дня після звільнення, а закінчуватися днем, що передує дню остаточного розрахунку, оскільки саме в цей період у роботодавця існує заборгованість перед звільненим працівником.

У розглядуваному випадку період затримки розрахунку при звільненні варто умовно поділити на дві частини: з 04.02.2018 (згідно з витягом з наказу позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 03.02.2018) до 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 18.01.2023 включно (у межах шести місяців, визначених у новій редакції статті 117 КЗпП України).

Таким чином, середнє грошове забезпечення за відповідний час затримки розрахунку при звільненні до 18.07.2022 становить 618 693,00 грн. (380,50 грн х 1626 календарних дні), а з 19.07.2022 по 18.01.2023 включно 70 012,00 грн. (380,50 грн х 184 календарних дні), всього 688 705,00 грн, що перевищує розмір несвоєчасно виплачених сум грошового забезпечення позивачу на виконання рішень суду.

Водночас суд зазначає, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що у постанові від 20.06.2024 у справі №120/10686/22 Верховний Суд зауважив, що фактично зміст частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України із набранням чинності Законом України №2352-IX не змінився, а лише доповнився формулюванням «але не більше як за шість місяців». Отже, обмеживши з 19.07.2022 шестимісячним строком час, за який роботодавець має виплатити працівникові середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, законодавець як і в попередній редакції норми частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, не передбачав можливості зменшення його розміру. Протилежний підхід був сформований правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду з урахуванням її висновків про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності. У згаданих рішеннях суду касаційної інстанції критерій періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості був лише одним з принаймні чотирьох інших. Разом з тим, такі критерії як: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум; причини тривалості невиплати заборгованості, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні фактично не скасовані та/або змінені, починаючи з 19.07.2022.

Крім того, чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19. Для застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно з`ясувати загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат для вирахування проценту, що складає грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у співвідношенні до загальної суми, що слугує підставою для застосування такого ж проценту середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від загальної її суми, який буде визначений належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, виходячи з принципу пропорційності (постанова Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №120/2617/20-а).

Викладене, за позицією Верховного Суду у справі №120/10686/22, не дає підстави вважати неможливим, з огляду на приписи частини п`ятої статті 242 КАС України, застосування сформульованих Великою Палатою Верховного Суду правових позицій щодо застосування приписів статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України №2352-IX.

Аналогічний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №520/9192/22.

Суд зазначає, що враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, відповідно до якої під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, врахуванню в межах даної справи підлягають наведені вище правові позиції Верховного Суду щодо можливості застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, як в редакції до 19.07.2022, так і в редакції після 19.07.2022.

З урахуванням приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, суд вважає за необхідне врахувати наведені вище правові позиції Верховного Суду (Великої Палати Верховного Суду) та застосувати в даній справі критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи з середнього заробітку за час затримки належних при звільненні виплат, з огляду на таке.

Так, відповідно до принципу співмірності, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не може в рази перевищувати розмір виплат, які не сплатив роботодавець працівнику при звільненні.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішень Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №140/9657/21, від 18.05.2023 у справі №140/4963/22, від 17.07.2023 у справі №140/7825/23 позивачу нараховано та виплачено перераховане грошове забезпечення та індексація грошового забезпечення в сумі 194 437,46 грн.

Тобто, з врахуванням принципу співмірності та порядку визначення істотності частки заборгованості при звільненні, який викладений в постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені складає: 194 437,16 грн (перераховане грошове забезпечення та індексація грошового забезпечення) / 688 705,00 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні) х 100% = 28,23%.

Отже, сума яка підлягає відшкодуванню з врахуванням істотності частки заборгованості становить: 380,50 грн (середня заробітна плата за один день) х 28,23% х 1810 (дні затримки розрахунку) = 194 421,22 грн.

Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що сума стягнення у розмірі 194 421,22 грн відносно загальної суми заборгованості при звільненні буде достатньою та справедливою з урахуванням усіх обставин справи та істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі №806/345/16, від 18.07.2018 у справі №825/325/16, від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а, у постанові Верховного Суду України від 24.10.2011 у справі №6-39цс11.

Крім того, суд зауважує, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, у даному випадку, належним способом захисту прав позивача, який забезпечить їх ефективне поновлення, є саме стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних при звільненні сум.

Також суд зауважує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в пунктах 39-41 постанови Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

Відтак вимога про компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб не підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що саме така правова позиція щодо обрахунку середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні викладена Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 висловилася, зокрема, щодо того, чи можна вважати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні заробітною платою, та зазначила, що стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у цій адміністративній справі та правових позицій Верховного Суду щодо співмірності, суд уважає, що на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 194 421,22 грн.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства, виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на виконання рішень Волинського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі №140/4963/22 та від 17.07.2023 у справі №140/7825/23 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми щомісячної додаткової грошової винагороди за вказаний період за весь час затримки виплати відповідно до Порядку №159; визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 194 421,22 грн., із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити по

Крім того, зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на виконання рішень Волинського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі №140/4963/22 та від 17.07.2023 у справі №140/7825/23.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми щомісячної додаткової грошової винагороди за вказаний період за весь час затримки виплати відповідно до Порядку №159.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 194 421,22 грн., із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя А.Я. Ксензюк