Справа № 260/722/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/722/24 пров. № А/857/11116/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Закарпатської митниці та Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМ-ЕКСПОРТ» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року у справі №260/722/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМ-ЕКСПОРТ» до Закарпатської митниці про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

суддя у І інстанції Дору Ю.Ю.,

час ухвалення рішення 24.04.2024,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДМ-ЕКСПОРТ» (далі апелянт 1, ТОВ «ДМ-ЕКСПОРТ») звернулося до суду з позовом до Закарпатської митниці (далі апелянт 2, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення №7.7-08-2/28-13/28/5991 від 11.08.2023 Закарпатської митниці про відмову у задоволенні звернення TOB «ДМ-ЕКСПОРТ» від 26.07.2023 за №55 щодо надання дозволу на внесення змін до митних декларацій №UA305130/2022/016697 від 06.06.2022, №UA305130/2022/018033 від 14.06.2022, №UA305130/2022/018711 від 17.06.2022, №UA305130/2022/018420 від 16.06.2022, №UA305130/2022/018136 від 14.06.2022, №UA305130/2022/018058 від 14.06.2022, №UA305130/2022/017357 від 09.06.2022, №UA305130/2022/016662 від 06.06.2022 №UA305130/2022/016715 від 06.06.2022, №UA305130/2022/016807 від 07.06.2022, №UА305130/2022/015762 від 31.05.2022, №UА305130/2022/015588 від 30.05.2022, №UА305130/2022/015587 від 30.05.2022 згідно з доданими до нього відповідними заявами про надання дозволу на внесення змін до митних декларацій, а саме: №2507/5 від 25.07.2023, №2507/9 від 25.07.2023, №2507/13 від 25.07.2023, №2507/12 від 25.07.2023, №2507/11 від 25.07.2023, №2507/10 від 25.07.2023, №2507/8 від 25.07.2023, №2507/4 від 25.07.2023, №2507/6 від 25.07.2023, №2507/7 від 25.07.2023, №2507/3 від 25.07.2023, №2507/2 від 25.07.2023, №2507/1 від 25.07.2023;

- зобов`язати Закарпатську митницю внести зміни до митних декларацій: №UA305130/2022/016697 від 06.06.2022, №UA305130/2022/018033 від 14.06.2022, №UA305130/2022/018711 від 17.06.2022, №UA305130/2022/018420 від 16.06.2022, №UA305130/2022/018136 від 14.06.2022, №UA305130/2022/018058 від 14.06.2022, №UA305130/2022/017357 від 09.06.2022, №UA305130/2022/016662 від 06.06.2022 №UA305130/2022/016715 від 06.06.2022, №UA305130/2022/016807 від 07.06.2022, №UА305130/2022/015762 від 31.05.2022, №UА305130/2022/015588 від 30.05.2022, №UА305130/2022/015587 від 30.05.2022 шляхом виготовлення аркушів коригування згідно з доданими до звернення TOB «ДМ-ЕКСПОРТ» від 26.07.2023 за №55 заявами про надання дозволу на внесення змін до митних декларацій №2507/5 від 25.07.2023, №2507/9 від 25.07.2023, №2507/13 від 25.07.2023, №2507/12 від 25.07.2023, №2507/11 від 25.07.2023, №2507/10 від 25.07.2023, №2507/8 від 25.07.2023, №2507/4 від 25.07.2023, №2507/6 від 25.07.2023, №2507/7 від 25.07.2023, №2507/3 від 25.07.2023, №2507/2 від 25.07.2023, №2507/1 від 25.07.2023; стягнуто з Закарпатської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю TOB «ДМ-ЕКСПОРТ» судовий збір в розмірі 17536,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у період з 30 травня 2022 року по 17 червня 2022 року позивачем до митного оформлення було подано товари в митному режимі «імпорт» за митними деклараціями: №UA305130/2022/016697 від 06.06.2022, №UA305130/2022/018033 від 14.06.2022, №UA305130/2022/018711 від 17.06.2022, №UA305130/2022/018420 від 16.06.2022, №UA305130/2022/018136 від 14.06.2022, №UA305130/2022/018058 від 14.06.2022, №UA305130/2022/017357 від 09.06.2022, №UA305130/2022/016662 від 06.06.2022, №UA305130/2022/016715 від 06.06.2022, №UA305130/2022/016807 від 07.06.2022, №UА305130/2022/015762 від 31.05.2022, №UА305130/2022/015588 від 30.05.2022, №UА305130/2022/015587 від 30.05.2022.

Зазначає, що під час оформлення таких декларацій, представник декларанта ТОВ «ДМ-ЕКСПОРТ» не врахував ту обставину, що ввезення зазначених у них товарів на митну територію України та операції із їх постачання на митній території України були звільнені від оподаткування податком на додану вартість і від сплати ввізного мита. Так, у вказаних митних деклараціях в графах 47 та 36 представником декларанта відповідно були помилково визначені за кодом способу розрахунку « 91» «Відстрочення грошових зобов`язань» замість « 06» «Сума податку, нарахована умовно, у зв`язку із звільненням від оподаткування» та помилково не зазначені відомості про код обов`язкової преференції (податкової пільги) « 224» зі сплати ввізного мита та податку на додану вартістю, а тому відмова відповідача у проведенні відповідних коригувань є протиправною.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 позов задоволено частково; скасовано рішення Закарпатської митниці №7.7-08-2/28-13/28/5991 від 11.08.2023 в частині відмови у внесенні змін до митних декларацій, що зазначені в зверненні ТОВ «ДМ-Експорт» від 26.07.2023 №55, що стосуються податку на додану вартість; зобов`язано Закарпатську митницю внести зміни до митних декларацій №UA305130/2022/016697 від 06.06.2022, №UA305130/2022/018033 від 14.06.2022, №UA305130/2022/018711 від 17.06.2022, №UA305130/2022/018420 від 16.06.2022, №UA305130/2022/018136 від 14.06.2022, №UA305130/2022/018058 від 14.06.2022, №UA305130/2022/017357 від 09.06.2022, №UA305130/2022/016662 від 06.06.2022 №UA305130/2022/016715 від 06.06.2022, №UA305130/2022/016807 від 07.06.2022, №UА305130/2022/015762 від 31.05.2022, №UА305130/2022/015588 від 30.05.2022, №UА305130/2022/015587 від 30.05.2022, що стосуються податку на додану вартість, шляхом виготовлення аркушів коригування згідно з доданими до звернення ТОВ «ДМ-Експорт» від 26.07.2023 за №55 заявами на внесення змін до митних декларацій: №2507/5 від 25.07.2023, №2507/9 від 25.07.2023, №2507/13 від 25.07.2023, №2507/12 від 25.07.2023, №2507/11 від 25.07.2023, №2507/10 від 25.07.2023, №2507/8 від 25.07.2023, №2507/4 від 25.07.2023, №2507/6 від 25.07.2023, №2507/7 від 25.07.2023, №2507/3 від 25.07.2023, №2507/2 від 25.07.2023, №2507/1 від 25.07.2023.У задоволенні позову в частині решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржили позивач та відповідач, подавши на нього апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах апелянти зазначають, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач апелянт 1 зазначає, що ТОВ «ДМ-ЕКСПОРТ» не погоджується з рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №260/722/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог, що стосуються ввізного мита, і вважає, що оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з ухваленням нового судового рішення у відповідній частині про задоволенні позовних вимог, що стосуються ввізного мита.

Вказує, що можливість відстрочення сплати митних платежів була передбачена п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2022 №236 «Деякі питання митного оформлення окремих товарів, що ввозяться на митну територію України у період дії воєнного стану» (надалі Постанова КМУ №236).

Вже після прийняття вказаної Постанови КМУ тоді ж в березні 2022 року був прийнятий Закон України №2142-IX від 24.03.2022, спеціальними нормами якого були внесені зокрема зміни до підпункту 9.5 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України, відповідно до якого платники єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, звільняються від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість за операціями з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, та при ввезенні товарів на митну територію України, а також від подання податкової звітності з податку на додану вартість, а їх реєстрація платником податку на додану вартість є призупиненою.

У зв`язку з цим Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2022 №114 було затверджено зміни до Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України та Класифікатора документів, сертифікатів, дозволів та додаткової інформації, зокрема, доповнено розділ I «Загальний (Імпорт)» рядком 136 відомостями про вказану пільгу зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість із кодом « 224».

Протягом травня червня 2022 року під час дії вказаної податкової пільги ТОВ «ДМ-ЕКСПОРТ» здійснене митне оформлення товарів за вищевказаними митними деклараціями, поданими Закарпатській митниці.

У вказаних митних деклараціях уповноваженою особою позивача (представником декларанта) допущені помилки, а саме:

- в графах 47 митних декларацій нараховані суми митних платежів податку на додану вартість (код виду надходжень « 028») та мита (код виду надходжень « 020») та помилково визначений код способу розрахунку « 91» «Відстрочення грошових зобов`язань» замість « 06» «Сума податку, нарахована умовно, у зв`язку із звільненням від оподаткування» згідно з Класифікатором способів розрахунку, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 20.09.2012 №1011;

- в графах 36 Митних декларацій помилково не визначена преференція (податкова пільга) зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість із кодом « 224», передбачена рядком 136 розділу I «Загальний (Імпорт)» Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 20.09.2012 №1011 (із змінами, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2022р. №114).

На момент виникнення спірних правовідносин ТОВ «ДМ-ЕКСПОРТ» зареєстроване платником єдиного податку третьої групи, що підтверджується витягом №75791 від 12.04.2022 з реєстру платників єдиного податку.

Отже, відповідно до змін до підпункту 9.5 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України, внесених Законом України №2142-IX від 24.03.2022, та відповідно до рядка « 136» розділу I «Загальний (Імпорт)» Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України із змінами, затвердженими Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2022 №114, ТОВ «ДМ-ЕКСПОРТ», як платник єдиного податку третьої групи, на момент виникнення спірних взаємовідносин мало право на пільгу з податку на додану вартість, а також право на пільгу зі сплати ввізного мита.

Вказана пільга зі сплати ввізного мита не надавалася індивідуально ТОВ «ДМ-ЕКСПОРТ», а стосується операцій із ввезення товарів на митну територію України в період дії вказаної податкової пільги. А тому платник податків відповідної групи не може в індивідуальному порядку відмовитися від загальної для групи платників податків вказаної податкової пільги. Крім того, згідно з п. 30.4. ст. 30 Податкового кодексу України, платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги (крім податкових пільг з податку на додану вартість).

Апелянт 1 вказує, що якщо підставою для відстрочення сплати податкового зобов`язання є заява платника податків, то підставою для відмови від податкової пільги також має бути відповідна заява про відмову від податкової пільги, а не будь-яка інша заява чи поведінка платника податків.

В цьому контексті позивач вважає за доцільне при вирішенні справи судом апеляційної інстанції врахувати висновок Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 05.10.2023 у справі №300/2906/22, щодо застосування пункту 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України, яким установлено шляхи подолання колізій у податкових правовідносинах, за наявності яких рішення приймається на користь платника податків (презумпція правомірності рішень платника податків).

В мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом зроблений висновок про те, що для вірного вирішення спору в цій частині не має правового значення поняття податкового періоду, оскільки у позивача відсутній обов`язок щодо обчислення та сплати, зокрема, податку на додану вартість. На думку ж позивача, поняття податкового періоду може мати значення для вирішення спору в частині вимог, що стосуються ввізного мита.

Оскільки визначені у митних деклараціях суми ввізного мита не сплачені позивачем, і термін їх сплати не настав, а податковий період в якому має відбутися їх сплата триває, то будь-які припущення про перенесення податкової пільги на інші податкові періоди є також необґрунтованим.

У даному випадку єдино правильним і відповідним вимогам Порядку №651 є зазначення позивачем у графі 36 Митних декларацій сформованого коду преференції (пільги) 224/000/224, а у п`ятій колонці графи 47 Митних декларацій коду способу розрахунку 06, що в свою чергу потребує внесення відповідних змін до Митних декларацій. Як вже було зазначено вище, пільга зі сплати ввізного мита не надавалася індивідуально ТОВ «ДМ-ЕКСПОРТ», а стосується операцій із ввезення товарів на митну територію України в період дії вказаної податкової пільги.

При прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції: 1) неправильно встановив обставини у справі, а саме прирівняв (ототожнив) подання ТОВ «ДМ-ЕКСПОРТ» заяв щодо відстрочення сплати ввізного мита до відмови ТОВ «ДМ-ЕКСПОРТ» від використання податкової пільги сплати ввізного мита. Вказане неправильне встановлення обставин справи призвело до неправильного застосування аналогії закону та аналогії права, встановленого ч. 6 ст. 7 КАС України, згідно з яким аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування; 2) неправильно застосував до спірних правовідносин норми права: п. 30.4. ст. 30 Податкового кодексу України, зазначаючи, що подавши відповідну заяву, у тому числі й щодо відстрочення сплати такого мита, вважається, що платник податків скористався своїм правом щодо відмови від використання податкової пільги; 3) не застосував до спірних правовідносин норми права: п. 32.1 ст. 32, п. 33.1 ст. 33., п. 33.2. ст. 33 щодо поняття та тривалості податкового періоду та п. 56.21 статті 56 Податкового кодексу України щодо подолання колізій у податкових правовідносинах, за наявності яких рішення приймається на користь платника податків.

Відповідач апелянт 2 вказав, що всупереч висновкам суду 1-ї інстанції, фактичні обставини справи та норми матеріального права вказують, на відсутність підстав для внесення змін до митних декларацій.

Відповідно до чинних норм Митного кодексу України (далі МК України) (ч. 8 ст. 264 МК України, п. 3 ч.1 ст. 266 МК України), за відповідними митними деклараціями, на підставі поданих документів та відомостей, правомірно здійснено митне оформлення товару та випущено у вільний обіг із наданням відстрочки у сплаті митних платежів.

При цьому, подання позивачем при кожному митному оформленні заяви про відстрочку у сплаті митних платежів, завірену особистим підписом директора підприємства позивача та гербовою печаткою, спростовує посилання позивача на помилку, допущену декларантом під час подання митних декларацій, що вказує на безпідставність позовних вимог в цілому.

В даному випадку, зважаючи на предмет спору, підлягають застосуванню норми які регламентують застосування відповідної податкової пільги.

Пільга щодо звільнення від оподаткування, на яку посилається позивач, була запроваджена Законом України від 24.03.2022 №2142-IX та була скасована з 01.07.2022 згідно із Законом України від 21.06.2022 №2325- IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо перегляду окремих пільг з оподаткування»

Таким чином, незастосування позивачем податкової пільги протягом строку її дії, унеможливлює її застосування після законодавчого скасування пільги.

Аналіз змісту норм ст. 30 ПК України, вказує що законодавець розрізняє випадки відмови від використання податкових пільги від її використання/невикористання. Наведені норми вказують виключно на обмеження права на відмову від застосування податкових пільг з ПДВ (хоча в нашому випадку митні платежі складались також із ввізного мита), водночас ці норми не містить жодних обмежень щодо використання або невикористання податкових пільг (використання яких віднесено на розсуд платника податків згідно п.30.3. ст.30 ПК України.

Водночас згідно правової позиції Верховного Суду, яка наведена в постанові від 15.06.2023 у справі №200/4480/19-а, використання податкової пільги є правом платника податків а не його обов`язком.

Наведені спеціальні норми щодо застосування податкової пільги, які підлягають застосуванню до фактичних обставин даної справи, зокрема в частині припинення строку дії податкової пільги ( в т.ч. на дату звернення позивача щодо її застосування), та пряма заборона перенесення податкових пільг на інші податкові періоди (згідно ст.297 МК України митні платежі підлягають сплаті на день подання митної декларації), вказують на відсутність підстав для застосування такої податкової пільги як звільнення від оподаткування.

Зазначене, всупереч доводам позивача, узгоджується із нормами п. 34 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450 (далі Положення №450), відповідно до яких не дозволяється внесення змін до митної декларації, якщо з поданих документів не випливає, що відомості, зазначені у цій митній декларації необхідно змінювати.

Водночас, п. 37 Положення №450, містить вичерпний перелік випадків заповнення та оформлення аркуша коригування.

Фактичні обставини справи не вказують на жоден із наведених випадків, позивач не здійснює доплату або повернення митних платежів; ціна товару не коригується; відомості про товар задекларовані вірно та не підлягають виправленню.

Також, слід відмітити що позивач посилається на нерелевантну судову практику.

Апелянт просив скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі за позовом ТОВ «ДМ-Експорт» до Закарпатської митниці про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, в частині задоволених позовних вимог (а саме в частині що стосується податку на додану вартість) та винести постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони правом подання відзивів на апеляційні скарги не скористалися.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд при розгляді відповідних апеляційних скарг, керується таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ввозячи відповідний товар на митну територію України в період з 05.04.2022 по 01.07.2022 позивач, як платник єдиного податку третьої групи звільнявся, зокрема, від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість при ввезенні товарів на митну територію України і такий платник не має права відмовитися від такої пільги. Реєстрація платником податку на додану вартість у цей період була призупиненою, а відтак позивач у спірному випадку не був суб`єктом справляння податку на додану вартість.

Оскільки у цей період позивач не був суб`єктом сплати податку на додану вартість, в розумінні спірного випадку, то, відповідно, й сплата такого податку не могла бути відстрочена. Судом зазначається, що відстрочення можливе лише у випадку наявності активної поведінки щодо сплати.

При вирішенні спору в частині вимоги позивача, що стосується пільги з податку на додану вартість суд першої інстанції зауважував, що у цьому випадку для вірного вирішення спору в цій частині не має правового значення поняття податкового періоду, оскільки у позивача відсутній обов`язок щодо обчислення та сплати, зокрема, податку на додану вартість.

Таким чином, вимога позивача з приводу наявності порушеного права щодо пільги з податку на додану вартість ґрунтується на законі, а відтак потребує судового захисту.

Щодо вимоги позивача, в частині, що стосуються мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання ввізне мито, то у випадку наявності пільги, зокрема щодо ввізного мита, за подання відповідної заяви, у тому числі й щодо відстрочення сплати такого мита, вважається, що платник податків скористався своїм правом щодо відмови від використання податкової пільги (ст. 30 п. 30.4 ПК України).

Таким чином, не має підстав вважати, що в частині ввізного мита права та інтереси позивача порушені та потребують судового захисту, а відтак в цій частині позов є необґрунтованим у зв`язку з чим у задоволенні такого в цій частині необхідно відмовити.

Суд першої інстанції враховував, що спірні правовідносини позбавлені точного правового регулювання, а тому суд із врахуванням ч. 6 ст. 7 КАС України вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин п. 37 Положення 450, який стосується заповнення та оформлення митним органом аркушу коригування у разі: необхідності виправлення відомостей, пов`язаних з доплатою або поверненням митних платежів, у тому числі у зв`язку із скасуванням рішення митного органу.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним спірного рішення відповідача вказано, що з аналізу застосованого судом першої інстанції законодавства слідує, що відповідач позбавлений права самостійно застосовувати аналогію, також враховано, що у спірній ситуації наявна винна поведінка самого позивача, який самостійно, виявляючи власну волю, звертався до відповідача із заявами про надання відстрочення митних платежів відповідно до постанови №236.

За таких обставин контатовано відсутність протиправності у поведінці відповідача та в ухваленому ним рішенні, що оскаржується, в частині відмови у внесенні змін до митних декларацій що стосується ввізного мита.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача частково.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що у період з 30 травня 2022 року по 17 червня 2022 року позивачем до митного оформлення було подано товар: «інструменти ручні з вмонтованим електричним двигуном» - товарна група за УКТ ЗЕД 8467, товар «компресори повітряні» - товарна група за УКТ ЗЕД 8414, товар «інструменти змінні» - товарна група за УКТ ЗЕД 8207, товар «інструменти ручні» - товарна група за УКТ ЗЕД 8205, товар «верстати пиляльні для обробки кераміки» - товарна група за УКТ ЗЕД 8464 в митному режимі «імпорт» за митними деклараціями: №UA305130/2022/016697 від 06.06.2022, №UA305130/2022/018033 від 14.06.2022, №UA305130/2022/018711 від 17.06.2022, №UA305130/2022/018420 від 16.06.2022, №UA305130/2022/018136 від 14.06.2022, №UA305130/2022/018058 від 14.06.2022, №UA305130/2022/017357 від 09.06.2022, №UA305130/2022/016662 від 06.06.2022, №UA305130/2022/016715 від 06.06.2022, №UA305130/2022/016807 від 07.06.2022, №UА305130/2022/015762 від 31.05.2022, №UА305130/2022/015588 від 30.05.2022, №UА305130/2022/015587 від 30.05.2022.

До кожної митної декларації позивачем було додано заяви про надання відстрочення сплати митних платежів, відповідно до яких позивач, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 09 березня 2022 року за №236 «Деякі питання митного оформлення окремих товарів, що ввозяться на митну територію України у період дії воєнного стану» (далі по тексту Постанова №236 у редакції на час подання таких декларацій) просив надати відстрочення сплати митних платежів та надав зобов`язання протягом 3-х місяців після закінчення або припинення воєнного стану у встановленому порядку сплатити належні суми митних платежів шляхом оформлення аркуша коригування.

Також, позивачем зазначено в підрозділі «СП» графи « 47» митних декларацій код « 91», що відповідно до Класифікатора способів розрахунку, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 20 вересня 2012 року за №1011 відповідає «відстрочення грошових зобов`язань».

На підставі викладеного та у відповідності до вказаних заяв позивача, митне оформлення було здійснено з відстроченням сплати митних платежів (ввізне мито та ПДВ) на загальну суму 967214,80 грн.

Позивач вказує, що при оформленні митних декларацій в графах « 36» та « 47» представником декларанта були помилково визначені код способу розрахунку « 91» «Відстрочення грошових зобов`язань» замість « 06» «Сума податку, нарахована умовно, у зв`язку із звільненням від оподаткування» та помилково не зазначені відомості про код обов`язкової преференції (податкової пільги) « 224» зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість.

У зв`язку із чим, позивач звернувся до Закарпатської митниці із заявами на внесення змін до митних декларацій: №2507/5 від 25.07.2023, №2507/9 від 25.07.2023, №2507/13 від 25.07.2023, №2507/12 від 25.07.2023, №2507/11 від 25.07.2023, №2507/10 від 25.07.2023, №2507/8 від 25.07.2023, №2507/4 від 25.07.2023, №2507/6 від 25.07.2023, №2507/7 від 25.07.2023, №2507/3 від 25.07.2023, №2507/2 від 25.07.2023, №2507/1 від 25.07.2023.

Листом від 11.08.2023 №7.7-08-2/28-13/28/5591 Закарпатською митницею позивачу відмовлено в наданні дозволу на внесення змін до митних декларацій у зв`язку з тим, що підстави для внесення змін до митних декларацій відсутні, позаяк не використані позивачем податкові пільги не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

Апеляційний суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, керується таким.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває на час ухвалення рішення у даній справі.

Можливість відстрочення сплати митних платежів була передбачена пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2022 за №236 «Деякі питання митного оформлення окремих товарів, що ввозяться на митну територію України у період дії воєнного стану» (далі Постанова №236, в редакції, що діяла на час спірного митного оформлення товарів), відповідно до якого державна митна служба чи визначений нею митний орган можуть здійснювати відстрочення сплати митних платежів під час ввезення на митну територію України товарів за переліком згідно з додатком до цієї постанови на підставі письмової заяви платника податків, поданої одночасно з митною декларацією.

24.03.2022 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану» №2142-ІХ (далі Закон №2142-ІХ) внесені зміни, зокрема, підпункт 9.5 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України, викладено у новій редакції, відповідно до якої платники єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, звільняються від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість за операціями з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, та при ввезенні товарів на митну територію України, а також від подання податкової звітності з податку на додану вартість, а їх реєстрація платником податку на додану вартість є призупиненою.

Законом №2142-ІХ внесені зміни до Митного кодексу України, а саме розділ ХХІ доповнено п. 9-11, за змістом якого, зокрема, тимчасово, на період з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану», але не раніше 1 квітня 2022 року, до припинення чи скасування воєнного стану на території України, звільняються від оподаткування ввізним митом:

- товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України підприємствами для вільного обігу, крім спирту етилового та інших спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, пива (крім квасу "живого" бродіння), тютюнових виробів, тютюну, промислових замінників тютюну, рідин, що використовуються в електронних сигаретах;

- автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів, які ввозяться громадянами на митну територію України для вільного обігу.

Звільнення від оподаткування ввізним митом, передбачене цим підпунктом, не поширюється на товари, які мають походження з країни, визнаної державою-окупантом згідно із законом та/або визнаної державою-агресором щодо України згідно із законодавством, або ввозяться з території держави-окупанта (агресора) та/або з окупованої території України, визначеної такою згідно із законом.

Вказаний Закон та відповідні зміни набрали чинності з 05.04.2022.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо перегляду окремих пільг з оподаткування» від 21.06.2022 за №2325-IX слова: «та при ввезенні товарів на митну територію України» із підпункту 9.5 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України виключено. Також внесено зміни і до Митного кодексу України в питанні звільнення від оподаткування ввізним митом, а саме пункту 9-11 розділу XXI «Прикінцевих та перехідних положень», яким скасовано пільгу зі звільнення від оподаткування товарів ввізним митом.

Відповідні зміни набрали чинності 01.07.2022.

За таких обставин, ввозячи відповідний товар на митну територію України в період з 05.04.2022 по 01.07.2022 платники єдиного податку третьої групи звільнялися від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість за операціями з постачання товарів, робіт та послуг та при ввезенні товарів на митну територію України.

Реєстрація платником податку на додану вартість у цей період була призупиненою.

Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2022 №114 затверджено зміни до Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України та Класифікатора документів, сертифікатів, дозволів та додаткової інформації та, зокрема, доповнено розділ І «Загальний (Імпорт)» рядком « 136» відомостями про вказану пільгу зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість із кодом « 224».

Колегією суддів з`ясовано, що позивач за спірними митними деклараціями подавав до митного оформлення товар у «пільговий» період, зокрема, з 30.05.2024 по 17.06.2022.

При цьому, у вказаний період позивач був зареєстрований платником єдиного податку третьої групи, що підтверджується Витягом з реєстру платників податків №75791 від 12.04.2022.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що, з врахуванням змін до підпункту 9.5 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України, внесених Законом України №2142-ІХ, позивач, як платник єдиного податку третьої групи, на момент оформлення спірних митних декларацій був звільненим від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість та ввізного мита при ввезенні товарів на митну територію України, а його реєстрація платником податку на додану вартість була призупиненою.

Згідно з пп. 17.1.4 п. 17.1 ст. 17 ПК України платник податків має право користуватися податковими пільгами за наявності підстав у порядку, встановленому цим Кодексом.

За змістом п.п. 30.1-30.4 ст. 30 ПК України податкова пільга передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

Платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги (крім податкових пільг з податку на додану вартість) чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

Фактично платник податків законодавчо наділений правом на свій власний розсуд розпорядження податковою пільгою. При цьому слід наголосити, що законодавчо платнику податків встановлено обов`язок не сплачувати податок на додану вартість у випадку, якщо така пільга встановлена. Тобто, відмова платника податків від пільги щодо несплати податку на додану вартість повинна бути відхилена відповідним контролюючим органом.

Отже, здійснюючи ввезення на митну територію України товару в період з 05.04.2022 по 01.07.2022 позивач, як платник єдиного податку третьої групи був звільненим, зокрема, від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість при ввезенні товарів на митну територію України і такий платник не мав права відмовлятися від такої пільги. Реєстрація платником податку на додану вартість у цей період була призупиненою, а відтак позивач у спірному випадку не був суб`єктом справляння податку на додану вартість.

Колегія суддів також зауважує, що письмових доказів, долучених до матеріалів справи, які б підтверджували відмову позивача від пільги зі сплати ввізного мита немає, а право відмови від пільги зі сплати податку на додану вартість взагалі відсутнє в силу прямої заборони Законом, відповідні доводи відповідача щодо того, що позивач під час заповнення митної декларації самостійно відмовився від податкової пільги, тому втратив право на її отримання, є безпідставними.

Своєю чергою, факт звернення позивача зі заявами про внесення змін до митних декларацій, свідчить про наявний намір останнього реалізувати своє право на податкову пільгу.

Відповідно до абзаців 3-5 підпункту 9.5 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України, у редакції Закону України №2142-ІХ, під призупиненням реєстрації платником податку на додану вартість для цілей цього пункту розуміється, що платників єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, призупиняються права та обов`язки, встановлені розділом V та підрозділом 2 розділу ХХ цього кодексу (у тому числі щодо формування податкового кредиту) на період використання особливостей оподаткування, встановлених цим пунктом. Операції, здійснені платником єдиного податку третьої групи, який використовує особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, вважається таким, що не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість. Для осіб, реєстрація яких платником податку на додану вартість є призупиненою відповідно до цього пункту, обрахунок показників, визначених статтею 2001 цього Кодексу, призупиняється на період використання особливостей оподаткування, встановлених цим пунктом.

Оскільки у цей період позивач не був суб`єктом сплати податку на додану вартість, в розумінні спірного випадку, то, відповідно, й сплата такого податку не могла бути відстрочена.

Відповідно до підпункту 46.1. ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт - документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 4 МК України визначено, що митна декларація - це заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури; митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 258 МК України під митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, розуміється митна декларація, що містить обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у заявлений митний режим. Оформлення митним органом митної декларації, заповненої у звичайному порядку, є випуском товарів у заявлений митний режим.

За змістом ст. 268 МК України допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, не тягне за собою застосування санкцій, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, посадові особи митних органів надають декларантам або уповноваженим ним особам можливість виправити помилки, допущені в митній декларації.

Якщо особа систематично (більше двох разів протягом місяця) допускає у митній декларації помилки, зазначені в частині першій цієї статті (крім орфографічних помилок), митний орган застосовує до такої особи санкції, передбачені цим Кодексом та іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 7 ст. 269 МК України за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу орган доходів і зборів зобов`язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови. Внесення змін до митної декларації, прийнятої органом доходів і зборів, допускається до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення. Зміни повинні стосуватись лише товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зазначених у митній декларації. Порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання та визнання недійсними визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450 затверджено Положення про митні декларації (далі Положення №450).

Пунктом 37 цього Положення №450 встановлено, що після завершення митного оформлення зміни до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа можуть вноситися шляхом:

- подання з метою сплати митних платежів у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, декларантом або уповноваженою ним особою додаткової декларації та оформлення її митним органом;

- подання з метою продовження строку тимчасового ввезення товарів з частковим звільненням від оподаткування митними платежами, для сплати рівними частинами податку на додану вартість у разі надання розстрочення сплати податку на додану вартість під час ввезення на митну територію України устаткування та обладнання на підставах, визначених Податковим кодексом України, а також у випадках, визначених Митним кодексом України, декларантом або уповноваженою ним особою додаткової митної декларації та оформлення її митним органом;

- заповнення та оформлення митним органом аркуша коригування за формою згідно з додатком 4.

Внесення змін до митної декларації за формою єдиного адміністративного документа шляхом оформлення аркуша коригування здійснюється в порядку, що встановлюється Мінфіном. Після оформлення аркуша коригування його електронний примірник з використанням електронного підпису посадової особи митного органу чи електронної печатки митного органу, які базуються на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа, вноситься до систем, що забезпечують функціонування електронних інформаційних ресурсів митних органів, посадовою особою митного органу, що його оформила, та передається Держмитслужбою ДПС згідно з пунктом 32 цього Положення.

Оформлений митним органом аркуш коригування є невід`ємною частиною відповідної митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа.

Аркуш коригування заповнюється та оформлюється митним органом у разі:

- необхідності виправлення відомостей, пов`язаних з доплатою або поверненням митних платежів, у тому числі у зв`язку із скасуванням рішення митного органу;

- необхідності виправлення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи відомостей, пов`язаних з коригуванням ціни товару, що вивозиться за межі митної території України, для цілей податкового контролю за трансфертним ціноутворенням, якщо таке коригування не призведе до зменшення суми податків, що підлягає сплаті до бюджету;

- необхідності виправлення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи помилково зазначених в оформленій митній декларації на бланку єдиного адміністративного документа відомостей про товари, не пов`язаних з перерахуванням сум митних платежів за такою митною декларацією;

- необхідності відображення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи відомостей про товари, що стали відомі після закінчення митного оформлення товарів, не пов`язаних з перерахуванням сум митних платежів за митною декларацією на бланку єдиного адміністративного документа.

Тобто, аркуш коригування заповнюється та оформлюється, зокрема, при необхідності виправлення відомостей, пов`язаних з доплатою або поверненням митних платежів, у тому числі у зв`язку із скасуванням рішення митного органу.

Відповідно до п. 4 Постанови №236 внесення змін до оформленої митної декларації, пов`язаних із сплатою митних платежів, здійснюється шляхом оформлення аркуша коригування у встановленому порядку у строки, визначені законом.

Порядок оформлення аркуша коригування затверджено наказом Міністерства фінансів України від 06.11.2012 за №1145 (далі - Порядок №1145).

Пунктом 3 Порядку №1145 встановлено, що аркуш коригування складається у випадках, визначених пунктом 37 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450, посадовою особою митного органу, яким здійснювався випуск товарів за митною декларацією, у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня надходження до митного органу інформації про доплату (повернення) сум митних платежів або реєстрації заяви декларанта (уповноваженої особи) у митному органі. Пунктом 12 визначено порядок заповнення аркуша коригування у випадку доплати або повернення митних платежів та штрафних санкцій.

За приписами п. 34 Положення №450 не дозволяється: внесення змін до граф 1 (перший і другий підрозділи), 14, 37 (перший підрозділ) і 54 митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа; внесення змін або відкликання митної декларації у разі виявлення порушень митних правил щодо задекларованих у цій митній декларації товарів; внесення змін до митної декларації, якщо з поданих документів не випливає, що відомості, зазначені у цій митній декларації, необхідно змінювати; внесення змін або відкликання митної декларації після надання декларанту або уповноваженій ним особі митним органом, якому подана така митна декларація, інформації про призначення митним органом митного огляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення або перевірки документів на товари (крім випадків, коли після проведення зазначених митних формальностей порушень митних правил не виявлено); внесення змін до митної декларації або її відкликання у разі відсутності документів, що підтверджують необхідність внесення таких змін або її відкликання; внесення змін до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа з метою подання відомостей у випадках, коли Митним Кодексом України передбачена необхідність подання з цією метою додаткової декларації.

Підсумовуючи викладене у сукупності, до моменту завершення митного оформлення товарів, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення декларант має право вносити зміни до митної декларації, відмова митного органу не може ґрунтуватися на підставі того, що це стосується перерахунку митних платежів. Вирішення питання перерахунку митних платежів є наслідком наявності або відсутності підстав для внесення таких змін. Відтак, при отриманні звернення декларанта або уповноваженої ним особи про внесення змін до митної декларації, митний орган може відмовити у внесені таких змін лише у разі відсутності законних підстав для їх внесення. Приписи пункту 37 Положення 450 не суперечать нормам статті 269 Митного кодексу України, а визначають лише порядок внесення таких змін, в тому числі й у разі необхідності повернення декларанту митних платежів.

Така позиція апеляційного суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Верховного Суду від 23.11.2020 у справі №809/984/18, від 31.03.2023 у справі №813/1046/15.

Все ж у даному випадку не має значення, чи сплачені вже позивачем помилково нараховані митні платежі, адже такі фактично зараховані йому в заборгованість, а внесення відповідачем змін до митних декларацій приведе до списання такої заборгованості.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Спірні правовідносини позбавлені точного правового регулювання, а тому з врахуванням ч. 6 ст. 7 КАС України, застосуванню до спірних правовідносин підлягає пункт 37 Положення №450, який стосується заповнення та оформлення митним органом аркушу коригування у разі: необхідності виправлення відомостей, пов`язаних з доплатою або поверненням митних платежів, у тому числі у зв`язку із скасуванням рішення митного органу.

За таких обставин, колегія суддів вважає протиправною відмову відповідача, викладену у листі №7.7-08-2/28-13/5991 від 11.08.2023, щодо задоволення звернення ТОВ «ДМ-ЕКСПОРТ» від 11.08.2023 про надання дозволу на внесення змін до відповідних митних декларацій згідно з доданими до них відповідними заявами про надання дозволу на внесення змін до митних декларацій, у повному обсязі.

При цьому належним способом захисту та поновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача внести зміни до відповідних митних декларацій, шляхом виготовлення аркушів коригування згідно з доданими до звернення ТОВ «ДМ-Експорт» від 26.07.2023 за №55 заявами про надання дозволу на внесення змін до митних декларацій.

Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції приймаючи оскаржене рішення від 24.04.2024 у цій справі дійшов вірного висновку про протиправність рішення від 11.08.2023 в частині відмови у внесенні змін до митних декларацій, що зазначені позивачем у зверненні 355 від 26.07.2023, що стосуються податку на додану вартість та зобов`язання відповідача внесення змін до відповідних митних декларацій що стосуються податку на додану вартість шляхом виготовлення аркушів коригування згідно з доданими до звернення позивача заявами на внесення змін у відповідні декларації. Однак, висновки щодо правомірності рішення митного органу від 11.08.2023 в частині ввізного мита та відмови у внесенні змін до відповідних митних декларацій у цій частині є передчасними та безпідставними.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позову, що стосується ввізного мита, у іншій частині рішення суду залишити без змін. За таких обставин, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМ-ЕКСПОРТ» задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року у справі №260/722/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМ-ЕКСПОРТ» задовольнити повністю.

Скасувати рішення Закарпатської митниці №7.7-08-2/28-13/28/5991 від 11.08.2023 в частині відмови у внесенні змін до митних декларацій, що зазначені в заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМ-ЕКСПОРТ» від 26.07.2023 №55, що стосуються ввізного мита.

Зобов`язати Закарпатську митницю внести зміни до митних декларацій №UA305130/2022/016697 від 06.06.2022, №UA305130/2022/018033 від 14.06.2022, №UA305130/2022/018711 від 17.06.2022, №UA305130/2022/018420 від 16.06.2022, №UA305130/2022/018136 від 14.06.2022, №UA305130/2022/018058 від 14.06.2022, №UA305130/2022/017357 від 09.06.2022, №UA305130/2022/016662 від 06.06.2022 №UA305130/2022/016715 від 06.06.2022, №UA305130/2022/016807 від 07.06.2022, №UA305130/2022/015762 від 31.05.2022, №UA305130/2022/015588 від 30.05.2022, №UA305130/2022/015587 від 30.05.2022 шляхом виготовлення аркушів коригування згідно з доданими до звернення ТОВ «ДМ-ЕКСПОРТ» від 26.07.2023 за №55 заявами на внесення змін до митних декларацій №2507/5 від 25.07.2023, №2507/9 від 25.07.2023, №2507/13 від 25.07.2023, №2507/12 від 25.07.2023, №2507/11 від 25.07.2023, №2507/10 від 25.07.2023, №2507/8 від 25.07.2023, №2507/4 від 25.07.2023, №2507/6 від 25.07.2023, №2507/7 від 25.07.2023, №2507/3 від 25.07.2023, №2507/2 від 25.07.2023, №2507/1 від 25.07.2023 в частині внесення змін до митних декларацій що стосуються ввізного мита.

У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року у справі №260/722/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк