Справа № 179/1308/24
Суддя: Ковальчук Т. А.
Дата ухвалення: 2024-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача Салтисюка Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 червня 2024 року позивачу, після надходження інформації в мобільному застосунку «Дія», стало відомо про наявність, відкритого відносно нього виконавчого провадження № 73536597, ознайомившись з яким, позивач дізнався про винесення 08.11.2023 року працівником ІНФОРМАЦІЯ_1 постанови № 236 за справою про адміністративне правопорушення.

Тобто, фактично позивачу стало відомо про винесену відносно нього постанову № 236, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 27.06.2024 року.

Як вбачається з тексту постанови № 236, 08 листопада 2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , розглянувши о 16 год. 00 хв. в будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно військовозобов`язаного ОСОБА_1 08.05.1985 року визнав останнього винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2, ст. 210-1 КУпАП та притягнув до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5 100,00 грн.

За змістом оскаржуваної постанови зазначено, що «08.11.2023 р. було встановлено, що військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_1 по отриманню ним особисто повістки, без поважних причин не прибув 07.10.2023 року та в наступні дні до першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , чи до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання, для проходження військово-лікарської комісії та уточнення військово-облікових даних, чим порушив законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тобто вчинив триваюче правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП».

Позивач зазначає, що вищезазначена постанова винесена в супереч вимогам закону, з грубим порушенням його прав та не відповідає фактичним обставинам, в наслідок чого підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що спілкування з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 не відбувалося взагалі ні в усному ні в письмовому вигляді.

08 листопада 2023 року позивач, рухаючись на власному автомобілі був зупинений працівниками поліції на в`їзді до с-ще Магдалинівка. Після спілкування з поліцейськими до нього підійшли працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 та повідомили про необхідність звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військово-облікових даних.

ОСОБА_1 , відразу направився до вказаного ІНФОРМАЦІЯ_2 , де надав документи, що посвідчують його особу (паспорт) та військово-обліковий документ, повідомив про адресу свого фактичного місця проживання, а також про свій сімейний стан батька, який самостійно виховує малолітню дитину.

Після спілкування з посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 , в цей же день 08.11.23 року Зайцеву, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було видано бланки довідки військово-лікарської комісії та картки обстеження та медичного огляду, та повідомлено про необхідність проходження ним військово-лікарської комісії, для поновлення даних в особові справі військовослужбовця.

Позивач зазначає, що а ні в той день, а ні раніше (до 07.10.23 р. як зазначено в постанові № 236), Зайцев повістку про виклик до РТЦК та СП ніколи не отримував, будь яким іншим шляхом (в телефонному режимі, через органи місцевого самоврядування і т.п.) не викликався, хоча має постійне місце проживання і від явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 не ухилявся.

Протокол про адміністративне правопорушення, який є підставою для винесення постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача ніколи не складався, про розгляд адміністративної справи йому не повідомлялося та взагалі про факт наявності вказаної справи про адміністративне правопорушення Зайцеву не було відомо до моменту отримання інформації про примусове стягнення штрафу.

Згідно змісту оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, вбачається, що вона має власну назву посадової особи яка її винесла - начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_2 , однак при цьому поряд з назвою посади та прізвища особи, від імені якої винесена постанова, проставлено риску «/», що свідчить про факт підписання документу іншою невідомою особою.

Підписання оскаржуваної постанови іншою, окрім начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_2 саме по собі вказує на протиправність вчиненої дії, так як зміст документу не містить відомостей про будь-яку іншу особу, її посаді та звання.

В порушення процедури розгляду справ про адміністративне правопорушення, позивача ОСОБА_1 повідомлено про розгляд справи (чи взагалі відкриття справи) не було, і відповідно у позивача була відсутня можливість бути присутнім при розгляді справи, подавати клопотання, надавати пояснення і заперечення та зокрема залучити фахівця в галузі права.

Враховуючи що, ОСОБА_1 було пропущено процесуальний строк, відведений для оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, однак позивач прохає суд врахувати, що пропущення даного строку відбулося з поважних причин та прохає поновити строк для оскарження постанови.

Отже, позивач не погоджується із зазначеним рішенням, бо вважає себе невинним, оскаржувану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 фактичним обставинам справи.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 04.09.2024 року було надано відзив на позовну заяву, заперечив проти позову, зазначивши, що позивачу співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 особисто була вручена повістка, відповідно до вимог якої військовозобов`язаний ОСОБА_1 зобов`язувався з`явитись 07.10.2023р. о 9-00 годин до ІНФОРМАЦІЯ_5 вимоги оголошеної повістки, позивач 07.10.2023 року не прибув до РТЦК.

08.11.2023р. позивача органами поліції було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 , де уповноваженою особою був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, за фактом нез`явлення 07.10.2023р. до РТЦК та відсутності виправдовуючих обставин факту нез`явлення. У присутності свідків, позивач відмовився від отримання протоколу. Позивача було повідомлено про час, дату та місце розгляду справи.

Позивачем при оформленні матеріалів адміністративного провадження заявлялось про його небажання бути присутнім при розгляді справи та винесенні відповідної постанови, а також наданні будь-яких пояснень.

08.11.2023р. уповноваженою особою РТЦК розглянуто справу позивача, визнано останнього винним у порушенні положень ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та винесено оскаржувану постанову. Враховуючи завчасне попередження позивача про місце і час розгляду справи; відсутність з його боку будь-яких клопотань про перебіг розгляду справи з урахуванням факту його ознайомлення контактними номерами РТЦК; необов`язковість його присутності при розгляді, справу розглянуто за відсутності правопорушника.

При спробі уповноваженої особи РТЦК вручити екземпляр постанови правопорушнику останній отримувати вказаний документ відмовився, про що було складено відповідний Акт.

Твердження позивача про його ознайомлення тільки 27.06.2024р. як з фактом притягнення до адміністративної відповідальності, так і винесенням оскаржуваної постанови - не відповідає дійсності. Вважає, що у клопотанні позивача про поновлення строку на оскарження постанови необхідно відмовити.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 08.11.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 відносно позивача винесено постанову № 236 про адміністративне правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5 100 грн. (а. с. 12).

Підставою для накладення стягнення, які зазначені в самій постанові є те, що ОСОБА_1 , по отриманню ним особисто повістки, без поважних причин не прибув 07.10.2023 року та в наступні дні до першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , чи до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання, для проходження військово-лікарської комісії та уточнення військово-облікових даних.

Також з матеріалів справи вбачається, що 08.11.2023 р. уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення № 236 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, за обставинами, які зазначені в оскаржуваній постанові. У вказаному протоколі ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 16 год. 00 хв. 08 листопада 2023 року в кабінеті № 18, який знаходиться в будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

08.11.2023 р. військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 складено Акт про відмову ОСОБА_1 від отримання постанови про адміністративне правопорушення. Вказаний Акт складено в кабінеті № 19 першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22грудня 2010року №23-рп/2010, конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1,3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію , за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, суд враховує практику Верховного Суду, зокрема, правові позиції, викладені в постанові від 30.05.2018 року по справі №337/3389/16-а(2-а/337/154/2016).

Так, згідно ст. 7, 254, 258 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Верховним судом зазначено, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідачем по справі не було надано доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення позивачем. Натомість з матеріалів справи вбачається, що відсутні будь-які відомості про вручення позивачеві повістки щодо необхідності його прибуття 07.10.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 для проходження військово-лікарської комісії та уточнення військово-облікових даних.

Крім того, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що місце розгляду справи та місце складення Акту про відмову в отриманні копії оскаржуваної постанови різняться, у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованими посилання позивача про ознайомлення з її змістом - 27 червня 2024 року.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, не надано доказів правомірності прийнятого ним рішення, суд, враховуючи положення ст. 286 КАС України, дійшов висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню, оскільки постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проаналізувавши обставини, викладені в заяві про поновлення процесуального строку, суд визнає наведені позивачем причини пропуску строку оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення поважними, а тому пропущений строк для звернення до суду з даним позовом слід поновити.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп., що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 243-245, 250 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову № 236 за справою про адміністративне правопорушення від 08 листопада 2023 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5 100 грн. та закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), АДРЕСА_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 .

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 вересня 2024 року.

Суддя Т.А.Ковальчук