Справа № 480/2853/24
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2024 року Справа № 480/2853/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2853/24
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях
про визнання протиправним та скасування наказу,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, в якій просить:
1. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 04.03.2024 року №130-ОС ДСК (реєстраційний номер 78/3/1-3555дск) щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 15.07.2022 року позивача призвано для проходження військової служби в Управлінні Служби безпеки України в Сумській області у зв`язку з мобілізацією на посаді старшого оперуповноваженого в ОВС 1 відділу ГВЗНД Управління Служби безпеки України в Сумській області та наказом Голови Служби безпеки України від 07.12.2023 №1575-ОС/дск призначено на посаду старшого оперуповноваженого в ОВС 1 відділу головного відділу ЗНД 3 Управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях.
Наказом по особовому складу ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, за підписом його начальника - полковника ОСОБА_2 , від 04.03.2024 року №130-ОС ДСК (реєстраційний номер 78/3/1-3555дск), до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.
Позивач зазначає, що з наказом ознайомлено під підпис 12.03.2024 р., але його примірника надано не було ні на усні, ні на письмове звернення.
Підставою прийняття наказу був рапорт тимчасово виконуючого обов`язки начальника 1 відділу головного відділу захисту національної державності 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) від 24 лютого 2024 р.,зі змістом якого позивач не обізнаний, суть інкримінованого йому проступку не відома.
За таких умов, позивач вважає, що наказ ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 04.03.2024 року №130-ОС ДСК (реєстраційний номер 78/3/1-3555дск) щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани має очевидні ознаки необгрунтованості та протиправності, а отже підлягає скасуванню, у зв`язку з чим і звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 24.04.2024 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду із даним позовом, відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивач проходив військову службу у 3 управлінні ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях у період з 7.12.2023 по 05.04.2024 на посаді старшого уповноваженого в ОВС першого відділу Головного відділу захисту національної державності 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях (далі ГВ ЗНД 3 управління).
Наказом Голови СБУ від 22.03.2024 № 371-ос/дск позивача було зараховано у розпорядження начальника УСБУ в Сумській області.
23.02.2024 заступником начальника ГВ ЗНД 3 управління було проведено робочу нараду, на якій серед інших військовослужбовців підрозділу також був присутній позивач. Під час наради її учасникам були доведені накази щодо здійснення заходів в рамках кримінального провадження, зокрема заходів стосовно затримання осіб, стосовно яких були наявні фактичні дані щодо їх протиправної діяльності. Так, доведено до учасників наради про необхідність їх прибуття до визначеного місця дислокації підрозділу о 10 годині 00 хвилин 24.02.2024 для отримання спорядження та проведення необхідних інструктажів. Також учасникам наради був наданий наказ про їх знаходження у період з 24.02.2024 по 03.03.2024 у м. Дніпро, бути на постійному зв`язку та у 30-ти хвилинній готовності до прибуття за додаткової вказівкою до визначеного місця дислокації підрозділу.
За результатами наради було складено відповідний протокол, підписаний всіма учасниками наради. При цьому позивач будь-яких доповідей під час наради не здійснював та відмовився підписувати протокол наради, про що було складено відповідний акт.
24.02.2024 о 10 годині 00 хвилин, перед початком проведення інструктажів та отримання спецобладнання, була встановлена відсутність позивача. Під час телефонної розмови з позивачем встановлено, що він знаходиться у м. Суми та виконувати наказ отриманий 23.02.2024 на службовій нараді, не планує.
Таким чином, відповідач вважає, щопозивач умисно не виконав наказ свого командира, зокрема щодо прибуття до визначеного місця дислокації 24.02.2024 та перебування у період з 24.02.2024 по 03.03.2024 у м. Дніпро. Також, негайно після отримання наказу, позивач не повідомляв про свою неспроможність його виконати та за яких причин.
За таких обставин, начальником Головного управління прийнято рішення щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.
Також зазначені обставини свідчать про те, що твердження позивача про те, що він не отримував жодних наказів, а тому з його боку не може бути порушень неіснуючих наказів, є відверто неправдивими.
Також, відповідач вважає необґрунтованою позицію позивача, стосовного того, що при накладенні дисціплінарного стягнення командир зобов`язаний приймати до уваги попередню поведінку військовослужбовця та не має права накладати більш суворе стягнення при наявної можливості накласти менш суворе. Зазначений позивачем алгоритм накладення дисциплінарних стягнень не передбачений Дисциплінарним статутом.
Крім того, врахування командиром при обранні дисциплінарного стягнення характера та обставини вчинення правопорушення, його наслідків, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби жодним чином не забороняє командиру накласти більш суворе стягнення за наявності менш суворого.
Звертає увагу, що за невиконання наказу під час дії правового режиму військового стану позивачу було оголошено лише сувору догану, а не більш суворе дисциплінарне стягнення, свідчить про те, що начальником Головного управління було враховано характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідкі, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Зважаючи на викладене, враховуючи, що ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України і законодавством України, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 40-41).
Позивач у відповіді на відзив не погодився з позицією відповідача та зазначив, що 21 лютого 2024 року ним було подано своєму безпосередньому начальнику - полковнику ОСОБА_3 для погодження (візування), рапорт на ім`я начальника Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях - полковника ОСОБА_2 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (самостійне виховання військовослужбовцем дітей віком до 18 років) та додатково вказаний рапорт о 14.38 год. цього ж дня надісланий у вигляді файлового вкладення у мессенджері Whats App на телефонний номер ОСОБА_4 .
21 лютого 2024 року о 19.04 год. безпосередній керівник полковник ОСОБА_5 зателефонував та повідомив про те, що позивача хоче бачити особисто начальник ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, полковник ОСОБА_6 з рапортом на звільнення з військової служби. З цією метою було надано вказівку у визначений час 22 лютого 2024 року прибути до м. Краматорськ Донецької області, по прибуттю до якого було повідомлено, що для зустрічі необхідно переміститись до м. Покровськ Донецької області.
Прибувши за визначеною адресою у м. Покровськ був прийнятий начальником Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, в ході спілкування з яким доповів йому в усній формі про намір звільнитись з військової служби на підставі абз.12 пп. "г" п. 2 частини четвертої ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (самостійне виховання військовослужбовцем дітей віком до 18 років). На підтвердження наявності відповідних підстав доповів про свій сімейний стан та про наявність відповідних сімейних обставин. Підсумовуючи, просив начальника Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях прийняти письмовий рапорт на звільнення з військової служби, з відповідними підтверджуючими документами, та сприяти, у визначених законодавством рамках, якомога швидкому його розгляду та прийняття позитивного рішення. У відповідь було запропоновано подати такий рапорт згідно визначеного порядку до підрозділу, який забезпечує реєстрацію та облік рапортів такого змісту. Також начальником Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях було повідомлено, що ним буде порушено питання про переведення позивача для подальшого проходження служби до іншого органу СБУ. Описані події відбувались за присутності начальника ГВ ЗНД 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях - полковником ОСОБА_7 .
Таким чином, усі керівники, від безпосереднього до старших вищестоящих, були обізнані про сімейні обставини позивача.
На думку позивача, з урахуванням наявності викладених вище сімейних обставин, до вирішення питання про звільнення з військової служби, він правомірно претендував на можливість проведення вихідних днів зі своїми дітьми за місцем проживання у м. Суми. З метою реалізації такої можливості, в порядку статті 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, позивачем було підготовлено та подано 23.02.2024 р. (п`ятниця) близько 09.00 год. безпосередньому керівнику - полковнику ОСОБА_3 рапорт на ім`я начальника Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях - полковника ОСОБА_2 про відбуття за місцем свого постійного проживання у м. Суми, з обґрунтуванням відповідних причин.
Згодом цього ж дня о 15.25 год. у мессенджері Whats App від ОСОБА_4 позивачу надійшло CMC повідомлення про проведення наради о 16.30 год. У цій нараді, яка була проведена не у приміщенні, що використовується органом СБУ, позивач прийняв участь.
Як вбачається з протоколу вищезазначеної наради від 23 лютого 2024 року, її проводив заступник начальника ГВ ЗНД 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях - полковник ОСОБА_8 , протокол складав ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто ті особи, які обізнані про сімейні обставини позивача та про наміри відбувати на вихідні дні за місцем свого постійного проживання у м. Суми.
Другий рядок другої сторінки протоколу оперативної наради від 23 лютого 2024 року має наступний зміст: У зв`язку з чим полковник ОСОБА_9 надав наступні вказівки:.
Частина перша статті 35 Закону України Службу безпеки України визначає, що співробітники Служби безпеки України самостійно приймають рішення в межах своїх повноважень. Вони повинні відмовитись від виконання будь-яких наказів, розпоряджень або вказівок, які суперечать чинному законодавству. За протиправні дії та бездіяльність вони несуть дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність.
Аналіз змісту другого речення частини першої згаданої вище статті вказує на те, що законодавцем, з урахування специфіки завдань та функцій Служби безпеки України, розмежовано поняття наказ, розпорядження, вказівка, які мають місце у діяльності СБУ.
Структурні елементи нормативно-правових актів, на які зроблено посилання у оскаржуваному наказі щодо застосування до мене дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, містять в собі згадку про наказ (накази). Хибне ототожнення відповідачем понять наказ і вказівка призвело до помилки під час правозастосування.
У зв`язку з викладеним, інкримінування позивачу порушення передбачених абзацом 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статтями 16 та 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України приписів, що виразилось у невиконанні законного наказу командира, є необгрунтованим та протиправним, а тому та просить позовні вимоги задовольнити (а.с. 53-57).
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що в період з 07.12.2023 по 05.04.2024 ОСОБА_1 проходив військову службу на офіцерських посадах в управліннях Служби безпеки України (а.с.47).
Наказом Голови Служби безпеки України від 07.12.2023 №1575-ОС/дск призначено на посаду старшого оперуповноваженого в ОВС 1 відділу головного відділу ЗНД 3 Управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, що підтверджується записом у військовому квитку позивача та копією довідки від 25.04.2024 № 376 (а.с. 9, 47).
22.03.2024 наказом голови СБ України №371-ОС/дск ОСОБА_1 було зараховано у розпорядження начальника УСБУ в Сумській області (а.с.47).
04.03.2024 начальником ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях прийнято наказ №130-ОС ДСК (реєстраційний номер 78/3/1-3555дск), яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани (а.с. 48).
04.04.2024 начальником ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях прийнято наказ №209-ОС/дск, яким ОСОБА_1 було відкомандировано для подальшого проходження військової служби до УСБУ в Сумській області з 05.04.2024 (а.с.47).
Не погодившись з прийнятим наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.
Порядок проходження військової служби громадянами України в СБУ визначено, зокрема, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі також - Закон України № 2232-XII).
За приписами ч. 2. ст. 1 Закону України № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ст. 2 Закону України № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25.03.1992 № 2229-ХП (далі - Закон України № 2229) умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України.
Нормативно-правовим актом, який визначає порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, рядового складу Служби безпеки України, виконання ними військового обов`язку в запасі та особливості проходження військової служби в особливий період, є Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затверджене Указом Президента України «Про внесення змін до Указу Президента України від 7 листопада 2001 року №1053» від 27.12.2007 № 1262/2007 (з подальшими змінами та доповненнями). Зазначене Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Службі безпеки України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг, визначаються Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (від 24.03.1999 року № 551-XIV).
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами наведеного Статуту.
Нормативно-правим актом, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, є Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (від 24.03.1999 № 548-ХІV).
Дія Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
У силу положень Дисциплінарного статуту Збройних сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту Збройних сил України військова дисципліна досягається, зокрема, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.
За статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.
Статтею 5 Дисциплінарного статуту Збройних сил України передбачено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
У відповідності до статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
Згідно статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За змістом статей 45 та 48 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем, своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення, зокрема, стосовно молодших та старших офіцерів у вигляді:
- позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
- попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
- пониження в посаді;
- пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
- пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
- звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
У силу пункту 83 Дисциплінарного статуту Збройних сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Згідно із пунктом 84 Дисциплінарного статуту Збройних сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до пункту 86 Дисциплінарного статуту Збройних сил України якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Пунктом 87 Дисциплінарного статуту Збройних сил України дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Відповідно п. 97 Дисциплінарного статуту Збройних сил України про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Так, судом встановлено, що 04.03.2024 начальником ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях прийнято наказ №130-ОС ДСК (реєстраційний номер 78/3/1-3555дск), яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани (а.с. 48).
Підставою прийняття оскаржуваного наказу були наступні обставини.
23.02.2024 заступником начальника ГВ ЗНД 3 управління було проведено робочу нараду, на якій серед інших військовослужбовців підрозділу також був присутній позивач. Так, до учасників наради доведено про необхідність їх прибуття до визначеного місця дислокації підрозділу о 10 годині 00 хвилин 24.02.2024 для отримання спорядження та проведення необхідних інструктажів. Також учасникам наради був наданий наказ про їх знаходження у період з 24.02.2024 по 03.03.2024 у м. Дніпро, бути на постійному зв`язку та у 30-ти хвилинній готовності до прибуття за додаткової вказівкою до визначеного місця дислокації підрозділу (а.с.43).
За підсумками оперативної наради складено протокол оперативної наради (а.с.43).
При цьому, судом встановлено, що позивач жодних доповідей під час наради не здійснював та відмовився підписувати протокол наради, про що було складено відповідний акт (а.с.49).
24.02.2024 тво Начальником 1 відділу ГВ ЗНД 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях полковником ОСОБА_10 складено рапорт на ім`я начальника ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях полковника ОСОБА_11 (а.с.44-45).
Зазначеним рапортом, було повідомлено, що 24.02.2024 о 10 годині 00 хвилин, перед початком проведення інструктажів та отримання спецобладнання, була встановлена відсутність позивача. Під час телефонної розмови з позивачем встановлено, що він знаходиться у м. Суми та виконувати наказ отриманий 23.02.2024 на службовій нараді, не планує.
Аналізуючи зазначені обставини, суд зазначає наступне.
За статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.
У відповідності до статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
Суд наголошує, що позивач не заперечує факту, що знаючи про необхідність прибуття до визначеного місця дислокації 24.02.2024 та необхідності перебування у період з 24.02.2024 по 03.03.2024 у м. Дніпро, зазначений наказ не виконав.
Також, суд звертає увагу позивача, що заперечуючи щодо наведеної вказівки про необхідність прибуття до визначеного місця дислокації 24.02.2024 та перебування у період з 24.02.2024 по 03.03.2024 у м. Дніпро ОСОБА_1 не зазначив, яку конкретну норму чинного законодавства було порушено відповідачем оголошуючи таку вказівку.
Отже, суд погоджується із доводами відповідача, що позивач умисно не виконав наказ свого командира, зокрема щодо прибуття до визначеного місця дислокації 24.02.2024 та перебування у період з 24.02.2024 по 03.03.2024 у м. Дніпро.
Щодо доводів позивача про подання ним рапортів від 21.02.2024 та від 23.02.2024 про звільнення з військової служби, суд зазначає наступне.
Так, суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено право військовослужбовця на не виконання законного наказу керівника та звільнення від відповідальності за невиконання наказу командира у зв`язку із поданням рапорту про звільнення із займаної посади.
Крім того, судом встановлено, що предметом спору в даному випадку є саме правомірність прийняття відповідачем наказу від 04.03.2024 №130-ОС ДСК (реєстраційний номер 78/3/1-3555дск), яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, а тому правовідносини щодо розгляду відповідачем рапортів про звільнення позивача із займаної посади до предмета доказування не входять.
Також, судом встановлено, що позивачем не надано доказів оскарження дій відповідача у судовому порядку щодо розгляду рапортів від 21.02.2024 та від 23.02.2024 про звільнення з військової служби та прийнятого рішення станом на 24.02.2024 року щодо наведених рапортів, а тому 24.02.2024 в силу вимог статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України позивач був зобов`язаний виконувати вказівки полковника ОСОБА_9 та прибути до визначеного місця дислокації 24.02.2024 та перебувати у період з 24.02.2024 по 03.03.2024 у м. Дніпро.
Щодо посилання позивача про застосування дисциплінарного стягнення саме сурової догани, а не більш м`якого стягнення, зокрема, зауваження або догани, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Таким чином, суд враховує, що відповідно до приписів Дисциплінарного статуту вид стягнення визначається начальником (командиром) особисто .
Для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни або громадського порядку.
Тобто, підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.
Зазначені висновки узгоджуються з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 щодо визначення дискреційних повноважень та ступенем свободи адміністративного органу.
Адміністративний суд в силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.
Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо.
Дослідивши оскаржуваний наказ, суд дійшов висновку, що накладення дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани під час проходження військової служби позивачем в ГУ СБ України в Донецькій та Луганській області відбулося відповідно до приписів чинного законодавства, а наказ відповідача з урахуванням наведених вище критеріїв, суд вважає законним та обґрунтованим, зокрема, прийнятим з урахуванням дійсних обставин справи та при вірному застосуванні норм права.
З урахуванням викладеного суд відмовляє позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленої в пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумними сумнівом.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач довів перед судом правомірність своїх дій та прийнятих рішень, натомість доводи позивача не знайшли своє підтвердження та обґрунтування, тому позов не підлягає задоволенню.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях про визнання протиправним та скасування наказу відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук