Справа № 520/2687/24
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 вересня 2024 року справа №520/2687/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги Вікторівни, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській

області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання

вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФ України в Харківській області), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 22.08.2023 №25 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивачу періоди роботи з 28.08.1986 по 26.08.2011 на території Республіки Узбекистан, з 01.06.2013 по 31.01.2014 - на території Республіки Казахстан та з 16.04.2014 по 22.03.2018 - на території російської федерації та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 14.08.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що досягнувши 60-річного пенсійного віку, він 14.08.2023 звернувся до пенсійного органу із заявою встановленого зразка та необхідними документами щодо призначення пенсії за віком. Проте, рішенням від 22.08.2023 відповідачем позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи - 30 років. На переконання позивача, вказане рішення є протиправним, оскільки він досягнув відповідного віку та має необхідний стаж роботи.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі Вікторівні.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Цією ж ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.

Відповідач 08.04.2024 засобами поштового зв`язку на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Зазначає, що до загального стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 , а саме - з 25.08.1986 по 31.12.1991, оскільки позивач працював на території нинішньої Республіки Узбекистан, між тим з 01.01.2023 Республіка Узбекистан припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому відповідач не вбачає правових підстав для зарахування зазначеного періоду до загального стажу позивача. Щодо періодів незарахування стажу роботи позивача у Республіці Казахстан та на території російської федерації - відповідачем пояснень не надано.

Крім того, суд ухвалою від 07.02.2024 запропонував відповідачу у 15-денний строк з дня одержання даної ухвали надати усі докази, що обґрунтовують доводи, наведені у відзиві. Водночас, відповідачем не виконано вимоги ухвали суду та не надано до відзиву розрахунку загального стажу позивача на підтвердження спірних періодів у формі РС-право щодо зарахування загального стажу.

Позивач 22.04.2024 через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що, на його думку, відповідач зобов`язаний зарахувати до страхового стажу спірні періоди, оскільки на час набуття страхового стажу Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 була чинною для України, відтак підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Водночас, позивачем також не було надано суду копії форми РС-право щодо зарахування загального стажу, як не надано і доказів звернення до управління пенсійного фонду за наведеною формою чи доказів звернення до управління пенсійного фонду за роз`ясненням. Не надано позивачем і доказів відмови управління пенсійного фонду у наданні форми РС-право чи відмови у наданні роз`яснень щодо розрахунку загального стажу.

У той час як пунктом 4 частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи подавати наявні докази у порядку та строки, встановленні законом або судом, не приховувати докази.

У зв`язку з тривалою відсутністю доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, що фактично унеможливило розгляд та вирішення даної справи, судом за власною ініціативою ухвалою від 26.08.2024 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (адреса: вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, місто Київ, Київська область, 04053, ) належним чином засвідчені копії: розрахунку стажу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) та зупинено провадження у справі №520/2687/24 до отримання названих доказів.

На виконання вказаної ухвали відповідачем за допомогою системи "Електронний суд" 23.09.2024 надіслано суду копію належно засвідченого розрахунку стажу ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 поновлено провадження у даній справі.

У період з 01.01.2024 по 14.01.2024, з 05.04.2024 по 06.04.2024, з 08.04.2024 по 17.04.2024 та з 22.05.2024 по 25.06.2024 суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач, досягнувши 60-річного пенсійного віку, 14.08.2023 звернувся до ГУ ПФ в Київській області із заявою про призначення пенсії за віком та відповідним пакетом документів про призначення пенсії за віком.

Відповідно пункту 4.2 розділу IV постанови №25-1 після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

За принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії позивача була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 22.08.2023 у зв`язку із відсутністю, на думку відповідача, необхідного страхового стажу у позивача. У рішенні зазначено, що пенсійний вік становить 60 років. Вік заявника 60 років. Необхідний страховий стаж становить 30 років. Страховий стаж особи становить 16 років 11 місяців 4 дні. До страхового стажу позивача відповідачем не зараховано, зокрема: період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 01.12.1984, взято з обмеженнями з 25.08.1986 по 31.12.1991, оскільки, позивач працював на території нинішньої Республіки Узбекистан, так як з 01.01.2023 Республіка Узбекистан припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території республіки Узбекистан, призначають на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі по тексту - Закон України №1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Закон України №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами частини першої статті 9 Закону України №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом частини першої статті 26 Закону України №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2023 по 31.12.2023 - не менше 30 років.

Таким чином, для призначення пенсії за віком позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком мав досягти 60 років та мати страховий стаж не менше 30 років.

На час звернення із заявою про призначення пенсії за віком, а саме - 22.08.2023 позивач досяг 60 років.

За розрахунком пенсійного органу на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії підтверджений страховий стаж позивача становить 16 років 11 місяців 04 дні, про що зазначено в оскаржуваному у даній справі рішенні.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертою статті 24 Закону України №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту - Закон України №1788-XII).

Статтею 62 Закону України №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Записами в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_4 від 01.12.1984 та вкладишу до неї серії НОМЕР_5 від 01.08.2014, що належить позивачу, підтверджується стаж роботи останнього на підприємствах, які знаходяться на території Республіки Узбекистан, Республіки Казахстан, російської федерації, а саме періоди: з 25.08.1986 по 26.08.2011, з 01.06.2013 по 31.01.2014, з 16.04.2014 по 22.03.2018.

Відмовляючи у призначенні пенсії позивачу, відповідач зазначив, що періоди роботи з 25.08.1986 по 31.12.1991 взято з обмеженнями, оскільки заявник працював на території нинішньої Республіки Узбекистан, так як з 01.01.2023 Республіка Узбекистан припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Згідно частини другої статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. Відтак, при вирішенні питання зарахування до стажу періодів роботи, набутих на території російської федерації до 01.01.2023, слід керуватися Угодою між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 та Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (які були чинними на момент набуття спірного стажу позивачем).

Між тим, згідно з підпунктом 2 пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01.01.2004 додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав - учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

Відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, членами якої є Україна та російська федерація, Уряди держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 4 Угоди передбачено, що Держави-учасниці Угоди проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Зі змісту наведених норм вбачається, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

При зверненні із заявою про призначення пенсії, позивач надав трудову книжку та вкладиш до неї, в яких наявні записи про періоди його роботи на підприємствах, що знаходяться на території, зокрема, російської федерації, Республіки Казахстан та Республіки Узбекистана.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" від 29.11.2022 №1328, постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.

Згідно статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

При цьому, відповідно до пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Припинення участі російської федерації, Республіки Казахстан та Республіки Узбекистан в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" від 29.11.2022 №1328, не є правовою підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень про вихід з угоди вказаними країнами - учасницями.

Відтак, до набрання чинності постановою КабінетуМіністрів України №1328 Україна, як держава учасниця Угоди, виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Тому, припинення російською федерацією, Республіками Казахстан та Узбекистан з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області неправомірно відмовлено у включені до страхового стажу періодів роботи позивача на підприємствах, розташованих на території російської федерації, Республік Казахстан та Узбекистан, а саме періодів роботи з 01.01.1992 по 26.08.2011, з 01.06.2013 по 31.01.2014 та з 16.04.2014 по 22.03.2018.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідачем безпідставно та без урахування вказаних обставин прийнято оскаржуване рішення від 22.08.2023.

Суд звертає увагу на те, що позивач у прохальній частині позовної заяви просить суд зарахувати до страхового стажу позивачу періоди роботи з 28.08.1986 по 26.08.2011 на території Республіки Узбекистан, з 01.06.2013 по 31.01.2014 на території Республіки Казахстан та з 16.04.2014 по 22.03.2018 на території російської федерації.

Між тим, з розрахунку стажу витребуваного на виконання ухвали суду суд встановив, що період роботи позивача з 25.08.1986 по 31.12.1991 уже є зарахованим пенсійним органом до страхового стажу позивача.

У рамках заявлених позовних вимог та доказів, поданих на їх обґрунтування, не вбачається можливим встановити достатність підстав та умов для призначення такої пенсії, а саме: чи вистачає набутого позивачем страхового стажу для призначення такого виду пенсії.

На час розгляду справи пенсія ще не призначена і остаточний правильний обрахунок загального стажу позивача, що дає право на призначення пенсії, пенсійним органом не проведено, відтак, останнім і не зроблено остаточного висновку про наявність/відсутність у позивача достатнього стажу для призначення пенсії.

При цьому, призначення пенсії, в тому числі і обрахування стажу, необхідного для її призначення, за законом віднесено виключно до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України, яким після остаточного обрахунку стажу позивача визначитись із тим, чи достатньо такого стажу для призначення позивачу пенсії.

За наведених обставин, правові підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу у суду відсутні.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Разом з тим, з метою ефективного захисту прав позивача, керуючись приписами частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, при цьому, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, у цьому випадку, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд встановив, що за подання позовної заяви у цій справі позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 30.01.2024 №9476-9259-2226-9500, оригінал якої наявний у матеріалах справи.

Як вбачається з позовних вимог, предметом позову у даній справі є одна вимога немайнового характеру, а отже, ставка судового збору за подання даного позову становить 1211,20 грн.

Водночас, суд звертає увагу на те, що у зв`язку з початком функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), а саме: «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку, статтю 4 Закону України «Про судовий збір» доповнено частиною третьою, згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки у цій справі позивач позовну заяву подав в електронній формі через підсистему "Електронний суд", розмір судового збору становить 968,96 грн (1211,20 грн* 0,8).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у розмірі 968,96 грн.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права звернутися з заявою про повернення надміру сплачених коштів у розмірі 242,24 грн.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, місто Харків, 61002, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.08.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 22.08.2023, з урахуванням висновків суду, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 26.08.2011 на території Республіки Узбекистан, з 01.06.2013 по 31.01.2014 на території Республіки Казахстан та з 16.04.2014 по 22.03.2018 на території російської федерації.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 24.09.2024.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА