Справа № 127/27830/24
Суддя: Іщук Т. П.
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/241/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

представника позивача адвоката Зелінського Я. В., представника відповідача Цюнько Т. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03 червня 2024 року №1326 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн, а провадження у справі закрити. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 29 травня 2024 року головним спеціалістом відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 працівником ОСОБА_2 відносно нього складено протокол №4/94 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП в якому зазначено, що він порушив вимоги абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 1 підпункт 1 пункту Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку №2 Порядку організації та введення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487. 13 серпня 2024 року позивачу стало відомо, що за результатами розгляду цього протоколу ІНФОРМАЦІЯ_3 винесена оскаржувана постанова. Цією постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП, хоча протокол про адміністративне правопорушення складений за порушення ним ч. 2 ст. 210 КупАП. Крім того, згідно цієї постанови він притягнутий до відповідальності за те, що він після зняття з обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 у семиденний строк, тобто у вересні 2019 році, не став на облік за місцем реєстрації та проживання, у зв`язку з чим порушив правила військового обліку, а саме абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункти 1, 7 частини 1 пункту Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку №2 Порядку організації та введення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487. Дану постанову позивач вважає незаконною, необґрунтовано та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не міг вчинити правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП в 2019 році, так як дана норма була введена в дію лише 19 травня 2024 року, а подія мала місце у вересні 2019 році. Отже, відповідачем при винесені оскарженої постанови не було враховано те, що закон, за яким особа притягується до відповідальності, що погіршує її становище не має зворотної дії в часі. Також, абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції станом на вересень 2019 року, містив положення, що стосуються резервістів, які зобов`язуються прибути до військової частини в якій вони проходять службу у військовому резерві за викликом командира цієї військової частини. Разом з тим, він не проходить службу у військовому резерві Збройних Сил України та в інших військових формувань, а тому не є резервістом та виклику командира військової частини не отримував. Натомість редакція абзацу 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на яку посилається відповідач в оскарженій постанові, з`явилась лише 18 травня 2024 року з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку від 11 квітня 2024 року № 3633-ІХ. Крім того, станом на вересень 2019 року не існувало постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487. Позивач, враховуючи наведене, вважає, що він не міг своїми діями чи бездіяльністю порушити вищевказані норми законодавства. Також, позивач звертав увагу на строки притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, вказує, що відповідачем було допущені процесуальні порушення при винесенні оскарженої постанови, а саме: в ній відсутнє посилання на місце та час адміністративного правопорушення або дату його виявлення та в протоколі і в оскарженій постанові різняться абзаци та пункти нормативно-правових актів, які, на думку відповідача, порушив позивач. Також до протоколу не було долучено документи, які підтверджують повноваження головного спеціаліста ОСОБА_2 на складання протоколів, як і не було долучено документів до оскарженої постанови про призначення ОСОБА_3 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 серпня 2024 року поновлено строк звернення до суду, позовну заяву було прийнято до розгляд та відкрито провадження у справі.

Суд двічі відкладав розгляд справи.

ІНФОРМАЦІЯ_3 надав відзив на позов та просив відмовити в задоволенні позову. При цьому вказує, що 29 травня 2024 року щодо позивача був складений протокол за №4/94 про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП. Позивач був приписаний до призивної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_5 та перебував на військовому обліку призовників з 27 лютого 2018 року, що підтверджується посвідченням про приписку, виданим ІНФОРМАЦІЯ_6 , й наданим позивачем під час складання протоколу. 05 вересня 2019 року позивач був знятий з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 та був зобов`язаний в семиденний строк з`явитися до військового комісаріату для взяття на військовий облік, тобто до 12 вересня 2019 року, як визначено законодавством, чинним на момент його зняття з обліку. Це правопорушення носить разовий характер, а тому строки накладення адміністративного стягнення пройшли. Уповноважена особа, складаючи протокол, вказала ряд нормативних актів, що діяли на момент складання протоколу, які порушені ОСОБА_1 , який будучи призовником не перебував на військовому обліку. Протоколом про адміністративне правопорушення зафіксоване та припинене триваюче правопорушення в частині не перебування ОСОБА_1 на військовому обліку. Дії позивача під час складання протоколу були кваліфіковані за законодавством, яке чинне на день припинення триваючого правопорушення, а саме порушення правил військового обліку в особливий період, а зазначення ч.2 ст.210 КУпАП є технічною помилкою. Триваюче порушення ОСОБА_1 правил воєнного обліку в період з 19 травня 2024 року до 29 травня 2024 року кваліфікувалося за ч.3 ст.210 КУпАП. Керівник відповідача, розглядав справу у відсутність позивача з огляду на його заяву про розгляд справи у його відсутність та виніс постанову в межах повноважень та в спосіб, що передчасний чинним законодавством.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Зелінський Я.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 у судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного.

Згідно з ст. 9, 77 КАС України розгляд справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін, вільності та свободи у поданні суду доказів в обґрунтування свої вимог та заперечень та доведенні перед судом в їх переконливості; однак, у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіряючи оскаржувану позивачем постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд перевірив її на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом установлено, що 27 лютого 2018 року позивачу ОСОБА_1 видано посвідчення про приписку до призовної дільниці із змісту якого слідує, що останній був приписаний до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_8 та взятий на облік у Вінницький ОМВК 27 лютого 2018 року, а знятий з обліку 05 вересня 2019 року. Отже ОСОБА_1 є призовником (а.с.14).

29 травня 2024 року головним спеціалістом відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 працівником ОСОБА_2 складений протокол №4/94 із змісту якого слідує, що ОСОБА_1 «порушив вимоги абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 1 підпункту 1 пункту Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до Порядку організації та введення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, а саме не став на облік у семиденний термін за місцем реєстрації та проживання після зняття з обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , 05 вересня 2019 року». Крім того зазначено, що за порушення правил військового обліку передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 210 КУпАП та враховуючи, що з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» та до цього часу в Україні діє особливий період, а тому ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП (а.с.13).

03 червня 2024 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 за результатами розгляду цього протоколу виніс постанову №1326, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн. Як зазначено в постанові: «згідно відомостей зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 1, 7 ч. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до Порядку організації та введення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, а саме не став на облік у семиденний термін за місцем реєстрації та проживання після зняття з обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , 05 вересня 2019 року, що є порушенням правил військового обліку. За порушення правил військового обліку передбачена відповідальність згідно ст. 210 КУпАП та враховуючи, що з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» та до цього часу в Україні діє особливий період, то громадянин ОСОБА_1 підлягає притягненню до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.» (а.с.12).

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Стаття 210 КУпАП (в редакції на момент винесення оскаржуваної постанови) передбачає відповідальність: за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку; повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Разом з тим, за правилами статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Окрім цього, позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Диспозиція ст. 210 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають правила ведення військового обліку.

Правовідносини, пов`язані з військовим обліком, регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII.

Відповідно до абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на момент зняття позивача з військового обліку) громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на момент зняття позивача з військового обліку) взяттю на військовий облік призовників та військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України на військовий облік призовників: 1)приписані до призовних дільниць; 2) які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; 3) які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають приписці до призовних дільниць. Призовники та військовозобов`язані після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку.

Відповідні положення містить і Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року №921, який діяв до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487.

Відповідно до п. 25 вказаного Порядку призовники і військовозобов`язані, які прибули до нового місця проживання в адміністративно-територіальну одиницю, де відсутні районні (міські) військові комісаріати, для взяття на військовий облік у семиденний строк особисто прибувають із військово-обліковими документами у районний (міський) військовий комісаріат, який організовує та веде військовий облік призовників і військовозобов`язаних на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Наведене свідчить про те, що призовники після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк прибути до військового комісаріату для взяття на військовий облік.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 був знятий з обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 05 вересня 2019 року та був зобов`язаний в семиденний строк стати на військовий облік за місцем нового проживання, а саме до 12 вересня 2019 року.

Згідно оскаржуваної постанови позивач «в семиденний строк не став на облік призовників».

Дане правопорушення носить разовий характер, що визнається і самим відповідачем у відзиві на позовну заяву, і вичерпує свою дію не вчиненням позивачем певних дій у визначений час.

При цьому суд звертає увагу, що КУпАП не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення, проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. При цьому характер триваючого правопорушення оцінюється у кожному конкретному випадку індивідуально.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Посилання представника відповідача, що позивач станом на 29 травня 2024 року не перебував на військовому обліку, чим порушені норми чинного законодавства, що діяли на момент складання протоколу, та вчинив триваюче правопорушення, суд оцінює критично, оскільки предмет розгляду обмежений обставинами, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть. Формулювання суті правопорушення не може обмежуватися посиланням на нормативний акт, а повинно містити відомості про вчинене правопорушення згідно з диспозицією статті з конкретизацією суті порушення відповідно до норм.

Наразі інкриміноване позивачу правопорушення не зазначене як «не перебування його на військовому обліку», а як «не вчиненням дій в конкретний період», тобто як разове правопорушення.

Із змісту оскарженої постанови також слідує, що ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 1 підпункт 1, 7 ч. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку №2 Порядку організації та введення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487.

Однак, абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції станом на вересень 2019 року) стосується резервістів, яких зобов`язано прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини. Натомість позивач є призовником, а не резервістом.

Що стосується порушення абз. 1 підпункт 1, 7 ч. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку №2 Порядку організації та введення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, то дана постанова була прийнята лише 30 грудня 2022 року, а набрала законної сили 05 січня 2023 року. Натомість правопорушення, про яке зазначене в постанові, мало місце у вересні 2019 року, а тому позивач не міг своїми діями чи бездіяльністю порушити вищевказані норми законодавства, оскільки їх станом на вересень 2019 року не існувало.

Вказане вище свідчить, що ОСОБА_1 жодних із вказаних норм не порушував.

Слід також зазначити, що станом на вересень 2019 року статтею 210 КУпАП була передбачена відповідальність за порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин або несвоєчасне подання в обліковий орган, де вони перебувають на військовому обліку, відомостей про зміну місця проживання, освіти, місця роботи, посади, а також порушення порядку проходження навчальних зборів (занять) у навчальних закладах Товариства сприяння обороні України та професійно-технічних навчальних закладах, а також за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті або частиною першою статті 211 цього Кодексу, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

19 травня 2024 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію", яким внесено зміни до статті 210 КУпАП, за змістом яких статтю 210 доповнено частиною 3, якою встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, в особливий період.

Отже, до 19 травня 2024 року норми ч. 3 ст. 210 КУпАП, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою за бездіяльність у вересні 2019 року, не існувало.

З урахуванням вищевикладеного, позивач не міг вчинити адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП у вересні 2019 року.

Відсутні підстави і кваліфікувати його дії за ч.2 ст.210 КУпАП, як це кваліфіковано в протоколі про адміністративне правопорушення, зважаючи, що матеріалах справи відсутні відомості про вчинення позивачем повторно вказаних в частині першій статті 210 або частині перші статті 211 КУпАП правопорушень.

Отже притягнення позивача 03 червня 2024 року до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП за викладених в оскаржуваній постанові обставин суперечить закону, оскільки закон, за яким він притягується до адміністративної відповідальності, не має зворотної дії в часі, законодавства, яке згідно оскаржуваної постанови порушив позивач, в період часу, за який він притягується до адміністративної відповідальності, не існувало.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що діях ОСОБА_1 не встановлено складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, як про це вказано в оскаржуваній постанові.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наразі відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за обставини відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У силу п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова винесена без достатніх правових підстав, необґрунтовано, з недотриманням принципів правомірної адміністративної поведінки, а тому оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення №1326 від 03 червня 2024 року слід скасувати, а провадження в справі закрити.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України..

На підставі викладеного, керуючись ст. 210, 245, 251, 252, 258, 268, 280, 283 КУпАП, ст. 2,4, 9, 72, 73, 77, 78, 79, 90, 139, 246, 255, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_3 №1326 від 03 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП - закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_11 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя: