Справа № 420/31238/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/31238/23

Головуючий І інстанції: Харченко Ю.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Скрипченка В.О., Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 05.02.2024р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

14.11.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ НП в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову відповідача від 13.10.2023р. №9/155аз у зарахуванні пільгової вислуги років до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції, вимоги по якій були зазначені в адвокатському запиті від 05.10.2023р. №23/41;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і зарахувати до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції, у відповідності до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також п.п.2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992р. №393, вислугу років у пільговому обчисленні, а саме - 04 роки 11 місяців 13 днів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на зарахування до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні яка була сформована за період його служби з 29.08.2001р. по 26.07.2011р. в органах внутрішніх справ - з розрахунку 1 (один) місяць служби за 1,5 (півтора) місяці на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Однак, відповідач, на переконання позивача, неправомірно відмовив в зарахуванні вказаного періоду до його «календарної» вислуги років, яка дає право на призначення пенсії в «пільговому» обчисленні.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною відмову ГУ НП в Одеській області від 13.10.2023р. №9/155аз в зарахуванні пільгової вислуги років ОСОБА_1 до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції, вимоги по якій були зазначені в адвокатському запиті від 05.10.2023р. №23/41. Зобов`язано ГУ НП в Одеській області здійснити перерахунок та зарахувати ОСОБА_1 до його календарної вислуги років і до стажу служби в поліції, згідно з ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також п.п.2,3 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992р. №393, вислугу років у пільговому обчисленні, а саме - 03 роки 02 місяці 07 днів. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено. Стягнуто з ГУ НП в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням суду першої інстанції, відповідач 13.02.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2024р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової даної справи №420/31238/23 між суддями від 13.02.2024р. для її розгляду визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Осіпов Ю.В., судді - Коваль М.П. та Скрипченко В.О.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ НП в Одеській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

21.02.2024р. член колегії суддя - Коваль М.П. подав заяву про самовідвід у судовій справі №420/31238/23., оскільки перебуває у товариських відносинах із позивачем.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024р. заяву судді - Коваля М.П. про самовідвід у справі - задоволено, а справу №420/31238/23 передано до Відділу реєстрації та забезпечення автоматизованого розподілу справ П`ятого апеляційного адміністративного суду для визначення нового складу колегії суддів в порядку, встановленому ст.31 КАС України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2024р. для її розгляду визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Осіпов Ю.В., судді - Скрипченко В.О. та Турецька І.О.

04.03.2024р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

27.03.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 у період з 18.08.1997р. по 06.11.2015р. проходив службу у складі Одеського інституту внутрішніх справ та в УМВС України в Одеській області, а з 10.08.2017р. по 18.01.2019р. проходив службу в Національній поліції, а саме в Приморському ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області, що підтверджується послужним списком позивача.

17.01.2019р. наказом ГУ НП в Одеській області №54о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції з 18.01.2019р., у зв`язку із реалізацією «дисциплінарного» стягнення у вигляді звільнення зі служби, та встановлено вислугу років на день звільнення: у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років - 22 роки 01 місяць 10 днів; на пільгових умовах (без урахування календарної вислуги) - 03 роки 02 місяці 07 днів.

Далі, т.б. 11.03.2019р., наказом ГУ НП в Одеській області №296о/с було внесено зміни до попереднього наказу ГУ НП в Одеській області від 17.01.2019р. №54о/с в частині звільнення, яким було змінено дати звільнення з 18.01.2019р. - на 29.01.2019р., а також встановлено вислугу років на день звільнення у календарному обчислені - 22 роки 01 місяць 21 день.

05.10.2023р. представник позивача ОСОБА_1 звернувся до відповідача з адвокатським запитом, в якому просив здійснити перерахунок та зарахувати до календарної вислуги років та до стажу служби позивача в поліції, у відповідності до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992р. №393, його вислугу років у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги), а саме - 04 роки 11 місяців 13 днів.

Проте, 13.10.2023р. листом №9/155аз ГУ НП в Одеській області відмовлено в перерахунку та зарахуванні до календарної вислуги років позивача вислугу років у пільговому обчисленні, вказану в адвокатському запиті, та зазначено, що за інформацією наданою ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Одеській області, ОСОБА_1 у період з 29.08.2001р. до 26.07.2011р. проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах, які рахуються на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора. Станом на 26.07.2011р. період проходження ОСОБА_1 служби в органах внутрішніх справ, який зараховується у пільговому обчисленні складає - 04 роки 11 місяців 13 днів. Відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію за вислугу років мають: особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у п.п. «б»-«д», «ж», «з» ст.1-2 цього Закону (окрім осіб, зазначених у ч.3 ст.5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01.10.2018р. до 30.09.2019р. або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше. Одночасно, відповідно до наказу про звільнення ОСОБА_1 від 17.01.2019р. №54 о/с вислуга років на день звільнення складає - 22 роки 01 місяць 10 днів. А тому, враховуючи, що на час звільнення позивач не набув права на пенсію, підстав для зарахування йому вислуги років у пільговому обчисленні для призначення пенсії в Національній поліції не має.

Не погоджуючись із зазначеними діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості позовних вимог та, відповідно, з наявності підстав для їх часткового задоволення.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду попередньої інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ. Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

За ст.1 Закону №2262-XII, особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Як передбачено п.«б» ст.1-2 Закону №2262-XII, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог ч.5 ст.30 цього ж Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького та рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького та рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

У силу вимог ст.2 Закону №2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії у відповідності до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

За приписами п.«а» ч.1 ст.12 Закону №2262-XII, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у п.п. «б»-«д», «ж» ст.1-2 цього Закону (окрім осіб, зазначених у ч.3 ст.5 цього ж Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01.10.2019р. по 30.09.2020р. і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у ч.2 ст.17 цього Закону.

Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.17-1 Закону №2262-XII).

Так, за п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» від 17.07.1992р. №393 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393» від 16.02.2022р. №119 (чинній на момент звернення позивача із заявою про перерахунок вислуги років), для призначення пенсій за вислугу років згідно із Законом №2262-XII особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у п.п. «б»-«д», «ж» із ст.1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно з п.2-1 Постанови №393, для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з п.п.1 і 2 цієї Постанови.

Пункт 3 цієї ж Постанови визначає, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абз.1 п.1 даної Постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяці у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії і в підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.

Таким чином, після прийняття Постанови №119, і ст.12 Закону №2262-XII, і Постанова №393 встановлюють однакове правове регулювання цих спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування, що усунуло розбіжності між Законом №2262-XII та Постановою №393 відносно врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII.

А тому, виходячи з положень ст.12 Закону №2262-XII та п.1 та 2-1 Постанови № 393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а п.3 Постанови №393 передбачає, що певні періоди, з-поміж іншого, і час проходження служби у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств, підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Як наслідок, згідно із законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин у цій справі, необхідною умовою для призначення спірної пенсії є наявність необхідної календарної вислуги років.

Вказаний висновок повністю узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 31.08.2023р. у справі №200/4951/22, від 11.09.2023р. у справі № 480/4827/22, від 07.09.2023р. у справі №560/9478/22, від 15.09.2023р. у справі №380/10714/22, від 18.10.2023р. у справі №360/17/23.

Так, як вбачається з матеріалів даної справи та фактично не заперечується сторонами, вислуга років позивача станом на момент його звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді «звільнення зі служби» (а саме керування автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння), у «календарному» обчисленні становить - 22 роки 01 місяць 21 день, а в «пільговому» обчисленні - 03 роки 02 місяці 07 днів.

Отже, оскільки «календарна» вислуга років позивача становить менше 24 років та 6 місяців, а «пільгова» вислуга років враховується лише тільки для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, то, на думку судової колегії, відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні вимог адвокатського запиту від 05.10.2023р., у тому числі і щодо підготовки пакету документів для подачі до органів ПФУ для призначення йому пенсії за вислугу років на пільгових умовах.

При цьому, одночасно слід звернути увагу на те, що наведений висновок суду 2-ї інстанції чітко відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14.11.2023р. у справі №600/3836/22-а, який, в свою чергу, і підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Даної правової позиції також дотримується і П`ятий апеляційний адміністративний суд, зокрема, у постановах від 21.03.2024р. у справі №420/30982/23, від 14.03.2024р. у справі №420/11437/23 і від 19.02.2024р. у справі №420/28460/23.

Що ж стосується посилань суду попередньої інстанції на правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 14.04.2021р. у справі №480/4241/18, то дане судове рішення було ухвалене за іншого правового регулювання, а викладені у ній правові висновки сформовані Верховним Судом при аналізі положень законодавства, яке з 16.02.2022р. зазнало певних змін та станом на момент виникнення спірних правовідносин фактично не містить жодних розбіжностей в частині врахування виключно календарної вислуги років при встановленні права особи на пенсію відповідно до Закону №2262-XII, без врахування пільгової вислуги.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог внаслідок їх необґрунтованості. Відповідно, доводи апеляційної скарги відповідача у повній мірі знайшли своє підтвердження.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та лише суб`єктивній думці останнього.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін у справі, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

У відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року - скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 23.09.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: В.О. Скрипченко

І.О. Турецька