Справа № 120/10564/22
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

23 вересня 2024 р. Справа № 120/10564/22

Cуддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши у заяву про відвід судді в справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.03.2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Окрім того, ухвалою суду від 02.03.2023 року закрито провадження у частині позовних.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2023 року вказану ухвалу залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31.07.2024 року за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 02.03.2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2023 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду.

15.08.2024 року відповідні матеріали надійшли до Вінницького окружного адміністративного суду.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями суддею у цій справі визначено Альчука М.П.

Так, ухвалою від 22.08.2024 року адміністративну справу прийнято до свого провадження та залишено без руху після відкриття із наданням строку на усунення недоліків.

28.08.2024 року до суду від позивача надійшла заява про відвід судді Альчука М.П. та суду.

Ухвалою суду від 29.08.2024 року визнано заяву ОСОБА_2 про відвід судді необґрунтованою та адміністративну справу № 120/10564/22 передати для вирішення питання про відвід іншим суддею, визначеним в порядку, встановленому статтею 31 КАС України.

Так, за результати розгляду питання про відвід іншим суддею винесено ухвалу від 30.08.2024 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Вінницького окружного адміністративного суду Альчука М.П. від розгляду адміністративної справи.

Разом з тим, 02.09.2024 року ОСОБА_1 повторно подано заяву про відвід судді та суду. В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив зокрема те, що суддею проігноровано вимоги Верховного Суду про що свідчить ухвала від 22.08.2024 року, якою адміністративну справу прийнято до свого провадження та залишено без руху після відкриття із наданням строку на усунення недоліків. Окрім того, зауважує, що про наявність підстав для відводу свідчить факт подання щодо дій судді ОСОБА_3 скарги до ВРП. Також, наголошує на тому, що між ним та Вінницьким окружним адміністративним судом існує судовий спір, що вказує на порушення гарантій справедливого і неупередженого судочинства.

За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до ч. 11 ст. 40 КАС України питання про відвід вирішується невідкладно.

Суд зауважує, що дата постановлення ухвали пов`язана із перебування суддею у відпустці.

Так, за змістом приписів КАС України, процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду є право відводу (самовідводу).

Відповідно до частини 1 статті 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно із частиною 2 статті 36 КАС України, суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (недопустимість повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).

Відповідно до частини 4 статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що КАС України чітко визначені підстави для відводу (самовідводу) судді, при цьому також визначено порядок здійснення такого відводу (самовідводу).

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" зазначено, що у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Щодо відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

В обґрунтування необхідності відводу судді позивач посилається на невиконання суддею постанови Верховного Суду від 31.07.2024 року.

Вказана підстава фактично мотивована незгодою з діями судді під час залишення позовної заяви без руху, що не може бути підставою для відводу судді згідно ч. 4 ст. 36 КАС України.

Розвиваючи вказане, суд зазначає, що у висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку із здійсненням ними своїх функцій.

Окрім того, оцінка таким мотивована надана в ухвалі суду від 29.08.2024 року, якою визнано заяву ОСОБА_2 про відвід судді необґрунтованою.

Окремо суд зауважує, що будь-яка скарга на дії суддів не може розцінюватися як безпосереднє свідчення про наявність конфлікту інтересів, оскільки таке звернення є невід`ємним конституційним правом.

Чинним законодавством не передбачено жодних обмежень права будь-якої особи на звернення до ВРП зі скаргою стосовно дисциплінарного проступку судді, в тому числі, і обмежень щодо звернення учасника судового провадження з дисциплінарною скаргою до закінчення судового розгляду справи.

Тобто подання скарги не свідчить про упередженість судді під час розгляду справи, а тому не може бути підставою для відводу. Така позиція суду відповідає і рішенню Ради суддів України від 08.06.2017 року № 34, яке встановлює, що наявність скарги щодо судді у провадженні ВРП не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді щодо розгляду конкретної судової справи.

Отже, заявлення відводу є процесуальним правом особи, а той факт, що підставою такого відводу є скарга на суддю в ВРП, за загальним правилом, не спричиняє конфлікту інтересів.

Також суд критично ставиться до посилання заявника щодо існування спору між останнім та Вінницьким окружним адміністративним судом, як підстави для відводу.

Принагідно, у контексті наведеного, суд зауважує, що вирішення питання про відвід суддівського корпусу Вінницького окружного адміністративного суду перебуває поза межами процесуального порядку встановленого ст. 40 КАС України.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Відтак, наявність судового спору, у якій однієї із сторін є відповідний суд як суб`єкт владних повноважень не може розцінюватися як наявність конфлікту інтересів та неупередженість визначеного судді, оскільки судовий захист є невід`ємним конституційним правом.

Окрім того, посилання заявника на наявність неприязних стосунків по своїй суті є недоведеними, а заява, яка містить припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року (Схвалено Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23) визначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Отже, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або небезсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Об`єктивний підхід стосується надання судом необхідних гарантій для відсутності можливості будь-якого правомірного сумніву щодо безсторонності і незалежності суду.

При цьому, для того, щоб ці обставини лягли в основу заяви про відвід, вони повинні бути доведеними.

З огляду на те, що обставини, на які посилається позивач, не доводять та не можуть свідчити про існування обставин, що викликають сумніви в неупередженості судді, не підтверджені жодними доказами, а їх встановлення не належить до повноважень суду при вирішенні питання про відвід, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід судді.

Відтак, з урахуванням приписів ч. 4 ст. 40 КАС України розгляд заяви про відвід необхідно здійснити суддею, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, який визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 31 КАС України.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Визнати заяву ОСОБА_1 про відвід судді необґрунтованою.

Адміністративну справу №120/10564/22 передати для вирішення питання про відвід іншим суддею, визначеним в порядку, встановленому статтею 31 КАС України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Альчук Максим Петрович