Справа № 520/15576/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 р. № 520/15576/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в Госагропроме ГРСР № 2 треста Цаленджихского РСУ з 15.02.1988 по 03.12.1990;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області від 14.02.2024 № 78 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Госагропроме ГРСР № 2 треста Цаленджихского РСУ з 15.02.1988 по 03.12.1990 у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем вчинено протиправні дії щодо незарахування до його страхового стажу періоду роботи з 15.02.1988 по 03.12.1990 та прийнято протиправне рішення від 14.02.2024 № 78 про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 10.06.2024 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) співвідповідачем у справі.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачам до їх електронних кабінетів через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Відповідачі правом надати відзив на позов не скористалися, у встановлений судом строк документи до суду не надходили, клопотання про продовження строку на подання відзиву на позов до суду відповідачами також не подавалося.

Згідно з ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оскільки в період з 05.08.2024 по 18.08.2024 суддя перебував у щорічній відпустці, розгляд справи здійснюється з урахуванням днів відпустки.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається з довідки від 25.05.2022 № 6328- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. (а.с. 25)

Позивач, досягнувши 60-річного віку, 07.02.2024 звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до положень статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та подав до пенсійного органу документи, необхідні для призначення йому пенсії.

За принципом екстериторіальності заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.02.2024 № 78 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік. (а.с. 9)

Так, у рішенні пенсійного органу було зазначено, що відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058, починаючи з 01 січня 2024 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 31 року. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж на дату звернення становить 27 років 8 місяців 18 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

До страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1980 з 15.02.1988 по 03.12.1990 в Госагропром ГРСР № 2, оскільки в наказі на прийом вказано лише рік, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України № 58 від 27.07.1993 (зі змінами) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України № 110 від 17.08.1993.

Позивач, не погодившись із вищевказаним рішенням, направив до Пенсійного фонду України скаргу про скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 14.02.2024 №78. (а.с. 17-24)

Відомостей щодо розгляду скарги позивача матеріали справи не містять.

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області від 14.02.2024 № 78 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, останній звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частина 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

У частині 1 статті 8 вказаного Закону зазначено, зокрема, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (пункт а частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.02.2024 № 78 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік. (а.с. 9)

У рішенні пенсійного органу було зазначено, що відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058, починаючи з 01 січня 2024 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 31 року. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж на дату звернення становить 27 років 8 місяців 18 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1980 з 15.02.1988 по 03.12.1990 в Госагропром ГРСР № 2, оскільки в наказі на прийом вказано лише рік, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України № 58 від 27.07.1993 (зі змінами) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України № 110 від 17.08.1993.

Так, відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи позивача відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1980 з 15.02.1988 по 03.12.1990 в Госагропром ГРСР № 2, оскільки в наказі на прийом вказано лише рік.

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1980 судом встановлено наступне:

- запис № 11 - 15.02.1988 - позивач прийнятий на роботу в Госагропром ГРСР № 2 (наказ № 53 від 1988 року);

- запис № 12 - 18.11.1986 - позивач звільнений за власним бажанням (наказ № 141 від 29.11.1990). (а.с. 10-16)

Суд зазначає, що відповідно до п.1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу вказаних вище положень Порядку № 637 слідує, що подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 та від 30.11.2018 у справі №235/4179/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також, відповідно до висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства; вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить записи про спірний період роботи на відповідній посаді та в наведений період часу, а саме: запис № 11 - 15.02.1988 - позивач прийнятий на роботу в Госагропром ГРСР № 2 (наказ № 53 від 1988 року); запис № 12 - 18.11.1986 - позивач звільнений за власним бажанням (наказ № 141 від 29.11.1990). (а.с. 10-16)

Крім того, суд звертає увагу, що відсутність у трудовій книжці певних відомостей, зокрема, повної дати наказу про прийняття на роботу, не спростовують наявність у позивача стажу роботи, а отже юридичний факт роботи позивача у період з 15.02.1988 по 18.11.1986 є підтвердженим належними та допустимими доказами. Більш того, дата наказу про прийняття позивача на роботу в Госагропром ГРСР № 2 - 1988 рік відповідає року, в якому позивача прийнято на зазначену роботу.

Суд зазначає, що всі записи за спірний період наявні в трудовій книжці позивача. Такі записи є чіткими та не містять виправлень. У даному випадку відсутні обґрунтовані підстави для сумніву в даті прийняття позивача на роботу.

Також, суд зазначає, що факт незазначення в трудовій книжці повної дати наказу про прийняття на роботу, а зазначення лише року наказу, за наявності повної дати в записі про прийняття позивача на роботу в Госагропром ГРСР № 2 в трудовій книжці (15.02.1988), не може перекладатись на позивача, як тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в його трудовій книжці.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 березня 2018 року по справі №754/14898/15-а підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Так, зважаючи на висновки Верховного Суду, суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періодів роботи до страхового стажу за порушення, вчинені підприємствами, на яких він працював.

Суд зазначає, що такий недолік як відсутність повної дати наказу про прийняття на роботу, а зазначення лише року наказу, за наявності повної дати в записі про прийняття позивача на роботу в Госагропром ГРСР № 2 в трудовій книжці (15.02.1988), в даному випадку, не є суттєвим та зі змісту трудової книжки позивача можливо чітко встановити період роботи позивача з 15.02.1988 по 03.12.1990.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи позивача з 15.02.1988 по 03.12.1990.

Інших підстав для незарахування вищезазначеного періоду роботи до страхового стажу позивача відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено.

Отже, належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 від 27.07.1980 підтверджується, що позивач має право на включення до страхового стажу періоду роботи з 15.02.1988 по 03.12.1990.

Так, судом у межах даної справи було встановлено, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.07.1980 з 15.02.1988 по 03.12.1990, наслідком чого стало прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №78 від 14.02.2024.

Також, підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.02.1988 по 03.12.1990 в Госагропром ГРСР № 2 треста Цаленджихского РСУ згідго трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 27.07.1980.

Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Донецькій області, оскільки, в межах спірних правовідносин, скасування рішення відповідача є належним та достатнім способом захисту позивача.

При цьому, суд зазначає, що ГУ ПФУ в Харківській області, до якого звернута вимога про зарахування періодів роботи до страхового стажу та про перерахунок пенсії не приймало управлінських рішень відносно позивача, на відміну від ГУ ПФУ в Донецькій області, тому в задоволенні вимог саме до ГУ ПФУ в Харківській області суд відмовляє.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, 3 під.2 пов., м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 78 від 14.02.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.02.1988 по 03.12.1990 в Госагропром ГРСР № 2 треста Цаленджихского РСУ згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 27.07.1980

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області суму сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН