Справа № 990/226/24
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 990/226/24

адміністративне провадження № П/990/226/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді: Желтобрюх І. Л.,

суддів: Блажівської Н. Є., Гімона М. М., Шишова О. О., Яковенка М. М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Вітковської К. М.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представниці відповідача: Друцької О. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 24 квітня 2019 року № 123/ко-19 про результати кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді в частині абзацу 3 резолютивної частини щодо визначення порядку набрання чинності цим рішенням,

ВСТАНОВИВ :

10 липня 2024 року на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, відповідач), у якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 24 квітня 2019 року № 123/ко-19 про результати кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді в частині абзацу 3 резолютивної частини щодо визначення порядку набрання чинності цим рішенням.

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків шляхом подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для поновлення такого строку та з наданням відповідних доказів, що підтверджують об`єктивну неможливість звернення до суду у визначений законом строк.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду про залишення позовної заяви без руху позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з додатками. Так, за твердженням позивача, ним вже оскаржувалося рішення ВККС від 24 квітня 2019 року № 123/ко-19 (справа № 9901/577/19). Рішенням Верховного Суду від 07 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ВККС про визнання протиправним та скасування рішення в частині, визнання протиправною бездіяльності задоволено частково, визнано рішення ВККС від 24 квітня 2019 року № 123/ко-19 таким, що набрало чинності з 09 вересня 2019 року. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Разом з тим, позивач вказує, що 13 червня 2024 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила рішення у справі № 9901/198/20, пов`язаній із процедурними аспектами проведення кваліфікаційного оцінювання суддів. Цим рішенням Велика Палата Верховного Суду змінила раніше застосовний підхід до вирішення справ щодо оскарження рішень ВККС за наслідками оцінювання судді на відповідність займаній посаді, ухвалених до набрання чинності змінами до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», внесеними Законом України від 09 грудня 2023 року № 3511-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри».

Таким чином, позивач вважає, що допустимим способом захисту його прав та законних інтересів є звернення до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення ВККС від 24 квітня 2019 року № 123/ко-19 в частині щодо визначення порядку набрання чинності цим рішенням, з інших підстав, ніж ті, що розглядалися у межах вирішення справи № 9901/577/19.

Як наслідок, на думку позивача, строк звернення до суду з цим позовом не є пропущеним, оскільки після ухвалення Великою Палатою Верховного Суду вказаного вище рішення від 13 червня 2024 року виникли нові підстави звернення до суду, від часу виникнення яких і слід обчислювати строки звернення до суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2024 року відкрито провадження у справі до вирішення питання дотримання строку звернення до суду, з огляду на необхідність перевірити такі доводи і аргументи у взаємозв`язку з наданими позивачем доказами в судовому засіданні, що не видається можливим до початку відкриття провадження у справі.

У судовому засіданні 19 вересня 2024 року позивач просив визнати строк на звернення до суду з даним адміністративним позовом не пропущеним, з підстав та обґрунтувань наведених у клопотанні, поданому на виконання вимог суду.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, та подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в якій наголошував на неповажності наведених позивачем підстав пропуску такого строку, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Аналізуючи питання дотримання строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Положеннями частини четвертої статті 22 КАС України визначено, що Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо, зокрема, оскарження актів, дій чи бездіяльності ВККС.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВККС передбачені статтею 266 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя цієї статті КАС України).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

З аналізу зазначених законодавчих норм випливає, що у випадку, коли особа вважає, що її права під час прийняття на публічну службу, проходження чи звільнення з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду в більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку, за відсутності поважних причин, позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частиною шостою статті 161 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З аналізу зазначених норм вбачається, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення його прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У справі, що розглядається, початком обчислення строку звернення до суду є день, наступний за датою, коли ОСОБА_1 стало відомо про існування оскаржуваного рішення ВККС.

Про існування рішення ВККС від 24 квітня 2019 року № 123/ко-19 «Про результати кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді», оскарження порядку уведення в дію якого (абзац 3 резолютивної частини рішення) позивач визначає предметом спору у своєму позові, ОСОБА_1 дізнався під час ухвалення вказаного рішення Комісією, оскільки безпосередньо був присутній на засіданні.

Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин незмінне, оскільки, за загальним правилом, до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (з рішення КСУ № N 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року).

Отже, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України строк звернення до суду сплинув більш, як п`ять років тому.

Аналізуючи доводи, викладені у клопотанні позивача про визнання поважними причин його пропуску, та заперечення, викладені у клопотанні відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів виходить з такого.

Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поняття «поважні причини пропуску процесуальних строків» є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Суд зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Отже, суд перевіряє обставини пропуску строку на підставі клопотання особи, в якому наведено поважність причин такого строку та наданих нею доказів, яким може бути надано відповідну правову оцінку судом.

При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вбачається з клопотання про поновлення строку звернення до суду та наданих позивачем пояснень, він вважає, що допустимим способом захисту своїх прав та законних інтересів є звернення до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення ВККС від 24 квітня 2019 року № 123/ко-19 в частині щодо визначення порядку набрання чинності цим рішенням, з інших підстав, ніж були наведені у справі № 9901/577/19.

Як наслідок, на його думку, строк звернення до суду з цим позовом не є пропущеним, оскільки після ухвалення Великою Палатою Верховного Суду вказаного вище рішення від 13 червня 2024 року виникли нові підстави звернення до суду, від часу виникнення яких і слід обчислювати строки звернення до суду.

Отже зміну судової практики позивач вважає обставиною, що утворює нову підставу звернення до суду з позовом щодо того ж предмету.

Разом з тим, предмет позову - певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу ж позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).

У постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Ухвалюючи постанову від 13 червня 2024 року у справі № 9901/198/20 Велика Палата Верховного Суду, діючи як суд апеляційної інстанції, не утворила нових норм права чи фактичних обставин, що можуть слугувати підставами позову, а лише розтлумачила вже існуючі норми.

Подальша зміна судової практики, яка є тлумаченням на перебіг строків звернення до суду не впливає, оскільки не є ані фактуальною, ані правовою підставою заявленого позову.

Оцінюючи викладені вище доводи позивача щодо строків звернення до суду, колегія суддів виходить з того, що норми права, які регламентують спірне питання, були і залишаються незмінними, позивач уже звертався до суду з позовом про той самий предмет, отже, достеменно знав про порушення своїх прав, оскільки вчиняв активні дії щодо їх судового захисту, наводячи відповідне правове регулювання.

Інших поважних підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду з посиланням на обставини об`єктивного і непереборного характеру, підтверджені доказами, позивачем не наведено й таких не вбачається з матеріалів позовного провадження.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббінгс на інші проти Великобританії»).

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

За правилами частини четвертої статті 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Ураховуючи, що позовну заяву подано після закінчення строку, встановленого КАС України, і підстави для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, указані ОСОБА_1 , визнаються судом неповажними, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 123, 240, 262, 266, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 24 квітня 2019 року № 123/ко-19 про результати кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді в частині абзацу 3 резолютивної частини щодо визначення порядку набрання чинності цим рішенням.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду і набирає законної сили в порядку і строки, визначені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуюча суддя: І. Л. Желтобрюх

Судді: Н. Є. Блажівська

М. М. Гімон

О. О. Шишов

М. М. Яковенко