Справа № 480/7806/23
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2024 року Справа № 480/7806/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/7806/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ в Сумській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ у Вінницькій області), в якій просить:
- визнати протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати період роботи з 18 серпня 1985 року по 16 серпня 1986 року та з 02 березня 1990 року по 23 липня 1990 року до страхового стажу ОСОБА_1 .
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
ГУ ПФУ в Сумській області повідомлялося про розгляд даної справи належним чином, проте заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 КАС України, до суду не надало.
Представником відповідача-2 до суду надано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні. Так зазначає, що відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058, право на призначення пенсії за віком мають особи, які у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 року досягай віку 60 років та набули страховий стаж - 30 років. ОСОБА_1 06.06.2023 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано такі періоди роботи: з 13.08.1985 по 16.08.1986, оскільки за вказаний період не зазначена назва підприємства (після надходження Акту перевірки достовірності та обгрунтування відомостей, поданих для призначення (перерахунку) пенсії від 28.06.2023 №1800- 1003-1/5608 до страхового стажу позивача було зараховано період роботи з 15.08.1985 по 15.07.1986); з 02.03.1990 по 23.07.1990, оскільки наявне виправлення в наказі про звільнення завірене неналежним чином. Проте відповідач зауважує, що право на підтвердження стажу на підставі показів свідків та надання уточнюючих довідок, ОСОБА_1 не було використане при зверненні за призначенням пенсії відповідно до Порядку №637. Таким чином, страховий стаж для визначення права на призначення пенсії ОСОБА_1 становить 17 років 5 місяців 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком в 60 років.
У відповіді на відзив позивач не погодився з позицією відповідача-2 викладену у відзиві на позовну заяву та просив позов задовольнити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується записами паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 03.12.2015 Глухівським МС УДМС України в Сумській області.
06.06.2023 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Рішенням від 12.06.2023 №24 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

При цьому в даному рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж, передбачений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 30 років, після досягнення 63 роки з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року становить від 23 до 33 років, а після досягнення 65 років, за наявності страхового стажу не менше 15 років. Страховий стаж особи складає 13 років 7 місяців 21 день.

Водночас вказано, що до страхового стажу не зараховано такі періоди:

- 13.08.1985-16.08.1986, оскільки при прийнятті на роботу відсутня назва підприємства;

- 02.03.1990-23.07.1990, оскільки наявне виправлення в наказі про звільнення.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву ГУ ПФУ у Вінницькій області, після надходження Акту перевірки достовірності та обгрунтування відомостей, поданих для призначення (перерахунку) пенсії від 28.06.2023 №1800-1003-1/5608, відповідачем-2 до страхового стажу позивача було зараховано деякий з оскаржуваних позивачем періодів роботи та надано до суду рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 12.06.2023 №24 про відмову в призначенні пенсії в новій редакції.

Так, з наданого відповідачем-2 рішення вбачається, що страховий стаж особи становить 14 років 6 місяців 22 дні. Страховий стаж для визначення права становить 17 років 5 місяців 28 днів. Страховий стаж за період роботи з 13.08.1985 по 15.08.1986 р.р. зараховано згідно акту перевірки заробітної плати. Водночас, до страхового стажу не зараховано період з 02.03.1990 по 23.07.1990, оскільки наявне виправлення в наказі про звільнення (для зарахування даного періоду необхідно надати уточнюючу довідку з посиланням на первинні документи). При цьому в рішенні також зазначено, що право на пенсійну виплату особа набуде з 04.07.2028.

Не погодившись з рішенням відповідача щодо відмови в призначенні пенсії та не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 18 серпня 1985 року по 16 серпня 1986 року та з 02 березня 1990 року по 23 липня 1990 року, позивач звернувся з позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються, зокрема, пенсія за віком.

Згідно із частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За правилами частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі Закон №1788) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

На момент внесення записів у спірний період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі- Інструкція №162).

Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 року) записується « 1984.05.01», в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; « 05.01.1984». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 2.13. Інструкції № 162 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Згідно з абзацами першим-другим пункту 2.26. Інструкції № 162 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 -причина звільнення; в графі 4 зазначається, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер. Днем звільнення вважається останній робочий день.

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1. Інструкції № 162).

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Як встановлено судом, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з не зарахуванням органом пенсійного фонду до страхового стажу позивача періоди його роботи, а саме:

- 13.08.1985-16.08.1986, оскільки при прийнятті на роботу відсутня назва підприємства;

- 02.03.1990-23.07.1990, оскільки наявне виправлення в наказі про звільнення.

Суд зазначає, що згідно записів № 6-7 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , 13.08.1985 було прийнято на посаду майстра виробничого навчання водіння автомобіля згідно наказу №37 від 14.08.1985 та 16.08.1986 звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УССР згідно наказу № 6 від 16.08.1986.

Судом під час дослідження засвідченої копії трудової книжки позивача виявлено, що при прийнятті позивача на роботу у спірний період у графі «Відомості про роботу» дійсно не вказано загаловок повного найменування підприємства. Разом з цим, при звільненні всі записи засвідченні підписом голови РО ДТСААФ та печаткою організації.

Крім того, як вбачається з довідки Глухівського міськ-районного спортивно-технічого клубу Товариства сприяння оборони України від 01.06.2023 №28, Глухівський спортивно - технічний клуб ДТСААФ був до 1991 року. Відповідно до Постанови VII (позачергового) з`їзду ДТСААФ України від 26.09.1991 Республіканська організація ДТСААФ та її підвідомчі організації були реорганізовані в самостійно оборонно-патріотичну організацію - Товариство сприяння обороні України, яке являється їх правонаступником. Підтвердити записи у трудовій книжці не можливо у зв`язку з відсутністю наказів за цей період в закладі. Водночас, заробітна плата нараховувалася, що підтверджується відомостями нарахування і видачі заробітної плати робітникам і службовцям серпень 1985 - липень 1986 р.р. (довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 01.06.2023 №27).

При цьому, суд зазначає, що наявність сумнівів у відповідача, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу. Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018, справа №127/9055/17.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем-2 неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні періоду роботи з 13.08.1985 по 16.08.1986 до страхового стажу позивача.

Слід зазначити, що у подальшому ГУ ПФУ у Вінницькій області згідно Акту перевірки достовірності та обгрунтування відомостей, поданих для призначення (перерахунку) пенсії від 28.06.2023 №1800-1003-1/5608, до страхового стажу позивача було зараховано період роботи з 13.08.1985 по 15.08.1986, про що зазначено у відзиві відповідача-2 та його рішенні від 12.06.2023 №24 (в новій редакції).

Водночас, як вбачається з Форми РС-право від 14.08.2023, наданої відповідачем-2 разом з відзивом на позовну заяву, до страхового стажу позивача зараховано лише період роботи з 15.08.1985 по 15.07.1986.

Разом з цим, відповідачем-2 не надано до суду жодного обгрунтування щодо наявної розбіжності в зарахованому періоді роботи, який вказано в рішенні від 12.06.2023 №24 (в новій редакції) (з 13.08.1985 по 15.08.1986) та у Формі РС-право від 14.08.2023 (з 15.08.1985 по 15.07.1986).

Також, як зазначено вище, органом пенсійного фонду не зараховано до страхового стажу позивача період з 02.03.1990 по 23.07.1990, оскільки наявне виправлення в наказі про звільнення.

Згідно записів № 17-18 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , 02.03.1990 було прийнято на посаду плиточника облицювальника у Молодіжний центр Сейм згідно наказу №8 від 02.03.1990 та 23.07.1990 звільнено за ст. 38 КЗпП УССР згідно наказу № 12 від 27.07.1990.

Судом під час дослідження засвідченої копії трудової книжки позивача виявлено, що в записі 18 графи 4 дата наказу, на підставі якого позивача було звільнено з роботи має певні недоліки/виправлення. Проте слід зазначити, що вказана дата повністю читабельна.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 по справі № 490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Крім того суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Така правова позиція Верховного Суду відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За вказаних обставин, суд вважає, що відповідачем-2 неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні періоду роботи з 02.03.1990 по 23.07.1990 до страхового стажу позивача.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить висновку, що стаж роботи позивача з 13.08.1985 по 16.08.1986 та з 02.03.1990 по 23.07.1990, підтверджується відповідними записами у трудовій книжці ОСОБА_1 , що є достатнім для зарахування цих періодів роботи до страхового стажу останнього.

У відповідності до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач; повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить визнати протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Разом з цим враховуючи те, що протиправні дії відображені у прийнятих рішеннях Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, а саме від 12.06.2023 №24 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком та за цим самим номером і датою в новій редакції, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить та визнати протиправним і скасувати вказані рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Також з огляду на те, що судом встановлено протиправність дій відповідача-2 щодо не зарахування періоду роботи позивача до страхового стажу з 13.08.1985 по 16.08.1986 та з 02.03.1990 по 23.07.1990, суд вважає за необхідне також задовольнити позовні вимоги в цій частині та зарахувати вказані періоди до страхового стажу позивача, а також зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.06.2023, з урахуванням висновків суду.

Натомість не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати період роботи з 18 серпня 1985 року по 16 серпня 1986 року та з 02 березня 1990 року по 23 липня 1990 року до страхового стажу позивача, оскільки, як встановлено судом, що хоча заява позивача від 06.06.2023 і була подана до ГУ ПФУ в Сумській області, розглядалася вона за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Вінницькій області, яким і було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком та зарахуванні спірних періодів до страхового стажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково.

Щодо клопотання позивача про звернення судового рішення до негайного виконання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про:

1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць;

2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;

3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби;

4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності;

5) уточнення списку виборців;

6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань;

7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1 - 4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі виник з приводу призначення позивачу пенсії за віком, а отже звернення до негайного виконання рішень у цій категорії справ Кодексом адміністративного судочинства не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, оскільки позовні вимоги мають немайновий характер, а позов задоволено частково, на користь позивача належить стягнути половину понесених ним судових витрат зі сплати судового збору, тобто 536,80 грн, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оскільки саме рішення вказаного відповідача стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 12.06.2023 №24 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 12.06.2023 №24 (нова редакція) про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до страхового стажу період роботи з 13.08.1985 по 16.08.1986 та з 02.03.1990 по 23.07.1990.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 06.06.2023, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець