Справа № 440/4122/23
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 вересня 2024 року

м. Київ

справа №440/4122/23

адміністративне провадження №Зі/990/105/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Уханенка С.А., Кашпур О.В., Соколова В.М. у справі №440/4122/23 за позовом за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області треті особи: ОСОБА_2 , Департамент контррозвідки Служби безпеки України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (надалі також - «відповідач», «УДМС України в Полтавській області»), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , у якій, з урахуванням заяви про уточнення позову від 20 липня 2023 року, просив суд:

- визнати незаконним та скасувати висновок за результатами розгляду подання УДМС України в Полтавській області про скасування дозволу на імміграцію в України громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , затверджений 16 березня 2023 року заступником начальника УДМС в Полтавській області;

- визнати протиправним та скасувати рішення УДМС України в Полтавській області від 16 березня 2023 року №7 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15 травня 2017 року та посвідки на постійне проживання в Україні, виданої 13 червня 2017 року громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ;

- зобов`язати УДМС України в Полтавській області поновити посвідку на постійне проживання в Україні серії № НОМЕР_1 від 13 червня 2017 року та повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення № 7 від 16 березня 2023 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- рішення УДМС України в Полтавській області № 7 від 16 березня 2023 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15 травня 2017 року та посвідки на постійне проживання в Україні, виданої 13 червня 2017 року громадянину Ісламської Республіки ОСОБА_3 , - визнано протиправним та скасовано в частині посилання на пункт 5 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію»; у решті рішення УДМС України в Полтавській області №7 від 16 березня 2023 року залишено в силі і без змін;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийнято в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення УДМС України в Полтавській області від 16 березня 2023 року №7 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15 травня 2017 року та посвідки на постійне проживання в Україні, виданої 13 червня 2017 року громадянину Ісламської Республіки ОСОБА_3 ;

- зобов`язано УДМС України в Полтавській області поновити посвідку на постійне проживання в Україні серії № НОМЕР_1 від 13 червня 2017 року та повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення №7 від 16 березня 2023 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки ОСОБА_3 ;

- зобов`язано УДМС України в Полтавській області повторно розглянути подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 24 лютого 2023 року №2/3/3-3501нт про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки ОСОБА_3 та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду у цій справі;

- у іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року залишено без змін.

21 липня 2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2024 року у цій справі.

Також на офіційну електронну адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (kа) надійшов електронний лист з вкладеннями від ОСОБА_1 , а саме: касаційна скарга датована 21 липня 2024 року на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2024 року у цій справі.

1 серпня 2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» позивач надіслав до Верховного Суду дві заяви про відкликання касаційної скарги.

Ухвалами Верховного Суду від 5 серпня 2024 року задоволено дві заяви ОСОБА_1 про відкликання касаційної скарги на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2024 року у цій справі та повернуто касаційні скарги особі, яка їх подала.

12 серпня 2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» позивач повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2024 року у цій справі.

Разом з касаційною скаргою була подана заява про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Уханенка С.А., Прокопенка О.Б. та Кашпур О.В.

Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Уханенка С.А. та Кашпур О.В. визнано необґрунтованою. Справу передано для проведення автоматизованого розподілу для визначення судді для розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Уханенка С.А. та Кашпур О.В.

Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Уханенка С.А. та Кашпур О.В. від участі у розгляді справи цієї справи.

15 серпня 2024 року за допомогою підсистеми "Електронний суд" третя особа - ОСОБА_2 надіслала заяву про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Уханенка С.А., Соколова В.М. та Кашпур О.В. від участі у розгляді цієї справи, яка ухвалою суду визнана необґрунтованою.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2024 року заяву ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Уханенка С.А., Соколова В.М. та Кашпур О.В. визнано необґрунтованою. Справу передано для проведення автоматизованого розподілу для визначення судді для розгляду заяви ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Уханенка С.А., Соколова В.М. та Кашпур О.В..

Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Уханенка С.А., Соколова В.М. та Кашпур О.В. від участі у розгляді цієї справи.

21 серпня 2024 року за допомогою підсистеми "Електронний суд" позивач надіслав заяву про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Уханенка С.А.

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Уханенка С.А. визнано необґрунтованою. Справу передано для проведення автоматизованого розподілу для визначення судді для розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Уханенка С.А.

Ухвалою Верховного Суду від 26 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Уханенка С.А. від розгляду цієї справи.

27 серпня 2024 року позивачем за допомогою підсистеми «Електронний суд» подано заяву про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення.

28 серпня 2024 року позивачем на електронну пошту Верховного Суду подано клопотання про вирішення заяви про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення.

4 вересня 2024 року позивачем за допомогою підсистеми «Електронний суд» подано заяву про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Уханенка С.А., Соколова В.М. та Кашпур О.В. від участі у розгляді цієї справи.

8 вересня 2024 року позивачем за допомогою підсистеми «Електронний суд» подано клопотання про відкликання заяви про відвід судді від 4 серпня 2024 року.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді - доповідача Уханенка С.А. з 26 серпня 2024 року по 16 вересня 2024 року включно, подані процесуальні документи, зокрема, заява про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Уханенка С.А., Соколова В.М. та Кашпур О.В. від участі у розгляді цієї справи вирішувалась колегією суддів невідкладно після виходу судді із відпустки.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2024 року клопотання про відкликання заяви про відвід судді від 4 серпня 2024 року повернуто особі, яка її подала, без розгляду, оскільки колегією суддів було з`ясовано, що у Верховному Суді відсутня заява про відвід судді від 4 серпня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 від 4 вересня 2024 року про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Уханенка С.А., Соколова В.М. та Кашпур О.В. визнано необґрунтованою необґрунтованою та передано до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, в порядку, передбаченому КАС України, для розгляду заяви.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 19 вересня 2024 року заяву про відвід суддів Уханенка С.А., Кашпур О.В., Соколова В.М. передано на розгляд судді Мартинюк Н.М.

Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

За текстом частин одинадцятої, дванадцятої статті 40 КАС України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

У заяві позивач зазначає, що суддя Соколов В.М. заінтересований у розгляді цієї справи, оскільки у справі №990/106/22 відмовив у задоволенні позовних вимог.

Також позивач вказує, що він неодноразово просив суду прискорити вирішення питання щодо поданої позивачем касаційної скарги.

На думку позивача, наявне безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо вирішення процесуального питання щодо поданої позивачем касаційної скарги протягом строку, встановленого законом частини другої статті 334 КАС України.

У зв`язку із цим скаржник вважає, що колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Уханенка С.А., Соколова В.М. та Кашпур О.В. підлягає відводу відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КАС України.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відводу суддів Уханенка С.А., Кашпур О.В., Соколова В.М. у справі №440/4122/23, Суд виходить з такого.

Так, підстави для відводу судді встановлені статтями 36-37 КАС України.

Зокрема, положення статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме:

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) є гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У зв`язку із цим Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справи «Білух проти України», заява №33949/02) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

1) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

2) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Так, одним із доводів скаржника є заінтересованість судді Соколова В.М. у розгляді цієї справи, яка обґрунтована тим, що суддя Соколов В.М. відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у справі №990/106/22.

Водночас, відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу, у зв`язку з чим Суд відхиляє довід скаржника про заінтересованість судді Соколова В.М. у розгляді цієї справи через ухвалення суддею Соколовим В.М. судового рішення у справі №990/106/22, в якому відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача.

Іншим доводом скаржник зазначає безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо вирішення процесуального питання щодо поданої позивачем касаційної скарги протягом строку, встановленого законом частини другої статті 334 КАС України.

Водночас, як вбачається з історії руху цієї справи у цьому касаційному провадженні, позивач неодноразово подавав заяви про відвід суддів від розгляду цієї справи. Також заяву про відвід судді подавалась і його дружиною - ОСОБА_2 , яка є третьою стороною у цій справі. Проте жодного процесуального документа про прискорення розгляду цієї справи позивачем не подавалось.

Також в ухвалі Верховного Суду від 22 серпня 2024 року про визнання заяви ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Уханенка С.А. необґрунтованою колегія суддів наголосила, що дії заявника, враховуючи подані ним та його дружиною, яка є третьою стороною у цій справі, заяв про відвід судді Уханенка С.А. та інших суддів колегії, визначених для розгляду цієї справи та викладення в них завідомо необґрунтованих причин для відводу суддів призводить до безпідставного затягування вирішення процесуального питання щодо поданої позивачем касаційної скарги.

Проаналізувавши аргументи, якими заявник обґрунтовує заявлений відвід суддям у цій справі, Суд доходить висновку, що у силу приписів частини четвертої статті 36 КАС України подібні доводи не можуть бути визнані обґрунтованою підставою для відводу суддів Уханенка С.А., Кашпур О.В., Соколова В.М..

Інших підстав, які б свідчили про особисту упередженість суддів Уханенка С.А., Кашпур О.В., Соколова В.М., або їхню необ`єктивність під час розгляду справи, заявник не навів, а суд не встановив.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" зазначено, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

Отже, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Оскільки обґрунтовані підстави для відводу суддів відсутні, то у задоволенні заяви про відвід належить відмовити.

Керуючись статтями 36, 40 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Уханенка С.А., Кашпур О.В., Соколова В.М. у справі №440/4122/23 за позовом за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, треті особи: ОСОБА_2 , Департамент контррозвідки Служби безпеки України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею й не може бути оскаржена.

……………………………

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду