Справа № 160/23840/23
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 вересня 2024 року

м. Київ

справа №160/23840/23

адміністративне провадження № К/990/29435/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Жука А.В.,

суддів: Мартинюк Н.М., Смоковича М.І.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2024 року

у справі №160/23840/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

про скасування рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію; третя особа Управління Служби безпеки України в Дніпропетровській області

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Іраку ОСОБА_1 18 вересня 2023 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення №1698 від 17 березня 2023 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію та зобов`язати повторно розглянути заяву про надання дозволу на імміграцію.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Управління Служби безпеки України в Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року, прийнятому у спрощеному провадженні, в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та позовні вимоги задовольнити.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року та прийнято нову постанову. Позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №1698 від 17 березня 2023 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 від 20 квітня 2021 року про надання дозволу на імміграцію з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись із цим судовим рішенням, скаржник звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Верховний Суд ухвалою від 06 серпня 2024 року залишив без руху касаційну скаргу скаржника надавши строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення її недоліків шляхом надання до суду уточненої касаційної скарги, в якій навести підстави касаційного оскарження із врахуванням зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали вимог та надання документа про сплату судового збору в установленому законом розмірі.

На виконання цієї ухвали, скаржник направив до суду клопотання, в якому просив відстрочити сплату судового збору за подання касаційної скарги. Крім того, скаржником подано до суду уточнену касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2024 року відмовлено Головному управлінню Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору. Продовжено Головному управлінню Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області строк для усунення недоліків касаційної скарги для сплати судового збору в повному обсязі.

Скаржник повторно звертається до Верховного Суду з клопотанням про відстрочення строку сплати судового збору.

Суд звертає уваги, що обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у них коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення, розстрочення чи відстрочення від такої сплати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 зроблено висновок, що суд може відстрочити (розстрочити) сплату судового збору, враховуючи майновий стан особи, що звертається до суду. Цей висновок Великої Палати Верховного Суду стосується і суб`єкта владних повноважень. При цьому, у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що звільнення юридичної особи від сплати судового збору за наявності майнового критерію, можливе виключно у випадку, якщо предметом позову у справі є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Для вирішення питання про відстрочення сплати судового збору необхідним є доведення особою, яка звертається із відповідним клопотанням, фінансової неможливості сплатити судовий збір. При цьому, оцінці також підлягають дії, вчинені скаржником задля сплати судового збору та причини, з яких такі дії не призвели до позитивного вирішення питання його сплати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19 зазначала, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору.

З огляду на наведене суд вважає, що заява скаржника про відстрочення сплати судового збору з наведених ним підстав задоволенню не підлягає, оскільки незадовільне матеріальне забезпечення суб`єкта владних повноважень, не є належною правовою підставою для цього в розумінні положень частини першої статті 8 Закону №3674-VІ.

Крім того, суд зазначає, що доводам, викладеним у зазначеному клопотанні, вже надано оцінку в ухвалі Верховного Суду від 10 вересня 2024 року у цій справі.

З огляду на викладене Суд не вбачає підстав для задоволення зазначеного клопотання.

Станом на день постановлення цієї ухвали недоліки касаційної скарги скаржник не усунув.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями КАС України чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку касаційного оскарження.

Принагідно, суд зазначає, що сплата судового збору не може вважатись перешкодою в доступі до правосуддя, оскільки право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981№ R (81): «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

За наслідками невиконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху, відповідно до частини другої статті 332 КАС України передбачено, що до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Виходячи з положень зазначеної вище норми та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України суддя повертає касаційну скаргу заявникові, якщо він не усунув недоліки скарги, яка залишена без руху.

Ураховуючи, що у встановлений строк недоліки касаційної скарги не усунуто, касаційну скаргу слід повернути скаржнику.

Керуючись статтями 169, 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про відстрочення сплати судового збору - відмовити.

2. Касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2024 року у справі №160/23840/23 - повернути особі, яка її подала.

3. Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

4. Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді А.В. Жук
Н.М. Мартинюк М.І. Смокович