Справа № 520/5118/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 р. Справа № 520/5118/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2024, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків, повний текст складено 15.05.24 у справі № 520/5118/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом також відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення для військовослужбовців за період з листопада 2023 року по сьогоднішній день;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення для військовослужбовців за період з листопада 2023 року по сьогоднішній день;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 стосовно ненадання ОСОБА_1 направлення на проходження військо-лікарської комісії;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 направлення на проходження військово-лікарської комісії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення для військовослужбовця з листопада 2023 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця з листопада 2023 року.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що нарахування та виплата грошового забезпечення солдата ОСОБА_1 здійснювалась відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 за № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». Звертає увагу на неврахування судом першої інстанції того, що відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.01.2024 за № 26 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 » у зв`язку із самовільним залишенням розташуванням Військової частини НОМЕР_1 , Наказу № 344 (по стройовій частині) від 10.12.2023, на підставі частини 8 пункту 15 розділу I Наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 за № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», встановлено не виплачувати грошове забезпечення солдату ОСОБА_1 з 04.12.2023. До апеляційної скарги відповідачем додано копії документів, на підставі яких позивачу призупинено виплату грошового забезпечення з 01.11.2023.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, розглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , солдат, призваний на військову службу під час мобілізації згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», стрілець 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.10.2023 за № 298 позивач увільнений із займаної посади та зарахований у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 1887 від 09.12.2022 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у період з 29.08.2022 по 27.10.2022.

Відповідно до первинної медичної картки від 26.10.2022 ОСОБА_1 отримав поранення - ВТ ЗЧМТ, АБТ.

Відповідно до медичної документації - виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 22П21986 від 04.11.2022, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2046 від 29.11.2022, довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 252 від 10.11.2022, у зв`язку з отриманим пораненням під час захисту Батьківщини позивач перебував на постійному стаціонарному лікуванні.

Діагноз: віддалений період акубаротравма з цефалгічним синдромом, вегето-астенічним синдромом. Остеохондроз шийного відділу хребта з мітонічним синдромом, больовим, корінцевим синдромом, нестабільність С5-С6. Гостра двобічна сенсоневральна приглухуватість. Хронічний двобічний гайморит, двобічний катаральний фронтит. Плечо-лопатковий периартрит зліва.

В подальшому, відповідно до первинної медичної картки № 4010/13/633 від 22.03.2023 позивач отримав поранення: міно-вибухова травма, цефалічний синдром, антено-невротичний синдром, акубаротравма. Травма пов`язана із проходженням військової служби щодо захисту Батьківщини.

Зазначене підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 304 від 08.04.2023.

Відповідно до направлення від 28.04.2023 за № 993, виданого Військовою частиною НОМЕР_1 , позивач був направлений на стаціонарне лікування до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) з попереднім діагнозом множинні відкриті рани правої кісті, ушкодження внаслідок військових дій, спричинені вибухом, уламковими, ЗЧМТ, СТМ акубаротравма.

В подальшому, направленням від 29.06.2023 зв № 1586, виданим Військовою частиною НОМЕР_1 , позивач направлений на стаціонарне лікування до КНП «Обласна Кіровоградська психіатрична лікарня КОР» з попереднім діагнозом «тривожна та депресивна реакція в рамках розладу адаптації».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманими травмами під час здійснення заходів із захисту Батьківщини до 04.12.2023.

Доказів подальшого перебування позивача на стаціонарному лікуванні позивач на вимогу суду не надав, повідомивши, що продовжує лікування в домашніх умовах, оскільки КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» подальше стаціонарне лікування не може забезпечити без направлення Військової частини НОМЕР_1 . Водночас Військова частина НОМЕР_1 направлення не надає. Тому доказів перебування на лікуванні з 05.12.2023 надати до суду не має змоги.

За матеріалами справи 04.12.2023 позивач через мобільні месенджери надав відповідачу виписку з медичної карти стаціонарного хворого від 04.12.2023 за № 4677/23, але станом на 10.12.2023 до розташування Військової частини НОМЕР_1 (тимчасового місця дислокації) не з`явився, на телефонні дзвінки не відповідав.

У зв`язку з неприбуттям позивача до розташування Військової частини НОМЕР_1 після завершення лікування Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2023 за № 467 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_2 » призначено службове розслідування. Доручено старшому помічнику начальника штабу з кадрів і стройової частин майору ОСОБА_3 відповідно до частини 8 пункту 1 розділу І Наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 за № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» підготувати проект наказу про призупинення солдату ОСОБА_1 з 04.12.2023 нарахування всіх видів грошового забезпечення.

За змістом акта службового розслідування від 09.01.2024 вказаним розслідуванням встановлено, що рапортом від 10.12.2023 тимчасово виконуючий обов`язки начальника медичної служби - начальника медичного пункту сержант ОСОБА_4 доповів, що 10.12.2023 медичним пунктом Військової частини НОМЕР_1 за допомогою засобів зв`язку, під час перевірки місця знаходження особового складу, що проходить лікування за межами розташування Військової частини НОМЕР_1 , встановлено, що солдат ОСОБА_5 , який знаходиться у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , 01.07.2023 вибув для проходження лікування у КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» (місто Кропивницький). 04.12.2023 через мобільні месенджери надав виписку з медичної карти стаціонарного хворого від 04.12.2023 за № 4677/23, але станом на 10.12.2023 до розташування Військової частини НОМЕР_1 (тимчасового місця дислокації) не з`явився, на телефонні дзвінки відповідає. Зброя та засоби особистого захисту знаходяться в підрозділі.

З письмових пояснень від 04.01.2024 командира 1 стрілецької роти молодшого лейтенанта ОСОБА_6 та заступника командира 1 стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_7 встановлено, що солдат ОСОБА_1 01.07.2023 вибув для проходження лікування у КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» (місто Кропивницький). 04.12.2023 через мобільні месенджери надав виписку з медичної карти стаціонарного хворого від 04.12.2023 за № 4677/23 та станом на 10.12.2023 до розташування Військової частини НОМЕР_1 (тимчасове місце дислокації - населений пункт Куп`янськ-Вузловий, Харківської області) не з`явився, на телефонні дзвінки відповідає. Неповернення до Військової частини НОМЕР_1 військовослужбовець обґрунтував потребою в подальшому лікуванні, великою відстанню до місця дислокації Військової частини НОМЕР_1 та небажанням прибути до медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 для отримання направлення для подальшого лікування.

Отже, солдат ОСОБА_1 з 04.12.2023 в умовах воєнного стану більше 3 діб знаходиться без дозволу командирів та поважних причин поза межами військової частини (тимчасового місця дислокації).

За фактом самовільного залишення розташування Військової частини НОМЕР_1 направлено доповідь від 11.12.2023 за № 3035 «Про кримінальне правопорушення, що скоєно військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 » командиру Військової частини НОМЕР_3 , за змістом якої на час її направлення відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.01.2024 за № 26 затверджено результати службового розслідування за фактом самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 .

Вказаним наказом за порушення вимог частини 2 статті 11, статті 12 та 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, частини 1 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що виразилось у самовільному залишенні Військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану та бойовій обстановці, відповідно до статей 45, 48, 54, 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, оператора польової лазні взводу матеріального забезпечення Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_8 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено йому сувору догану;

- Старшому помічнику начальника штабу з кадрів і стройової частини майору ОСОБА_3 : 3.1. Підготувати проекти наказів стосовно солдата ОСОБА_8 :

а) про невиплату йому:

- відповідно до частини 8 пункту 15 розділу І Наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 за № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» - грошового забезпечення з 04.12.2023;

- відповідно до частини 1 пункту 5 розділу XVI Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 за № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» - щомісячної премії з 01.12.2023;

- відповідно до частини 1 пункту 15 розділу XXXIV Наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 за №260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» - додаткової винагороди з 01.12.2023.

Наказів про призупинення виплати грошового забезпечення або про невиплату позивачу грошового забезпечення з 04.12.2023, щомісячної премії з 01.12.2023, додаткової винагороди з 01.12.2023 до матеріалів справи відповідачем не надано.

За змістом довідки про заробітну плату від 25.03.2024 за № 275 позивачу у період з листопада 2023 по лютий 2024 включно грошове забезпечення не виплачувалось. В примітці до вказаної довідки зазначено «Призупинено виплату грошового забезпечення з 04.12.2023 відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2023 за № 467 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 ».

Позивач не погоджується з зазначеними діями відповідача, вважає невиплату йому грошового забезпечення протиправною.

Як вже було зазначено судом, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманими травмами під час здійснення заходів із захисту Батьківщини до 04.12.2023.

За результатами медичного огляду ОСОБА_1 , проведеного 07 листопада 2023 року позаштатною постійно діючою психіатричною ВЛК КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради», з метою визначення ступеню придатності до військової служби за направленням командира в/ч НОМЕР_1 від 17.08.2023 за № 2096, складено Свідоцтво про хворобу № 158.

Відповідно до п. 13 Свідоцтва про хворобу №158 від 07.11.2023 ОСОБА_1 на підставі ст. 17-а графи 11 Розділу хвороб визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, також зазначено, що позивач може пересуватися лише у супроводі іншої особи.

Відповідний документ направлено медичним закладом КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» до 11 РВЛК для затвердження.

Як убачається з копії свідоцтва про хворобу № 158 «Обласної клінічної психіатричної лікарні Кіровоградської обласної ради», за результатом розгляду 11-ю Регіональною військово-лікарською комісією вказаного свідоцтва на другому аркуші свідоцтва проставлено штамп 11 РВЛК про незатвердження вказаного свідоцтва.

В якості причин незатвердження зазначено, що до свідоцтва не внесені наявні у військовослужбовця захворювання, та що останній підлягає повторному обстеженню та медичному огляду ВЛК в/ч НОМЕР_4 .

Отже, необхідність повторного обстеження та проходження ВЛК встановлено 11-ю Регіональною військово-лікарською комісією.

За матеріалами справи позивачем 11.01.2024 направлено на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 лист, до якого додано рапорт, адресований командирові Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати грошового забезпечення та видачі направлення на ВЛК.

У вказаному листі позивач зазначив, що починаючи з 01.07.2023 перебуває на лікуванні за місцем проживання. Має намір подати рапорт до Військової частини НОМЕР_1 щодо недоотримання грошового забезпечення та отримання направлення на ВЛК. Однак, у зв`язку з тим, що місце розташування Військової частини НОМЕР_1 постійно змінюється і офіційного місця розташування військової частини немає у загальному доступі, направити самостійно рапорт до Військової частини НОМЕР_1 не має змоги, особисто подати рапорт теж не має можливості, оскільки весь час перебуває на стаціонарному лікуванні у КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» та за станом здоров`я має постійно знаходитися під наглядом лікарів та пересуватися лише у супроводі іншої особи. Просив перенаправити його рапорт з додатками (30 додатків медичної документації) на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 за відомим місцем розташування до Військової частини НОМЕР_1 . Просив про результати направлення рапортів повідомити за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказаний лист відповідно до даних відстеження АТ «Укрпошта» отримано ІНФОРМАЦІЯ_2 12.01.2024.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов наголошує про неотримання рапорту від позивача.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно не надано йому направлення на ВЛК.

За захистом своїх прав позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині, що стосується невиплати грошового забезпечення з 01.11.2023, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в цій частині вимог не доведено наявності підстав для невиплати грошового забезпечення позивачу, починаючи з 01.11.2023, оскільки наданими до матеріалів справи доказами не підтверджується видання відповідачем наказів про призупинення або припинення виплати грошового забезпечення, а Наказ від 12.12.2023 за № 467, на який посилається відповідач у відзиві та у довідці про заробітну плату, виданий 25.03.2024, не містить положень про призупинення виплати грошового забезпечення, як не містить таких положень і Наказ від 09.01.2024 за № 26.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за № 2011-ХІІ (далі - Закон України № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень врегульовано нормами Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Приписами статей 45, 48, 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що:

- у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення;

- за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

- командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом;

- на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів);

- командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).

Відповідно до статей 83-86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст. 216 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці строкової військової служби у вільний від занять та робіт час мають право вільно переміщатися по території військової частини, а під час звільнення - і в межах гарнізону. Військовослужбовці офіцерського, сержантського (старшинського) складу, які проходять службу за контрактом, що виїжджають за межі гарнізону, письмово повідомляють про це командира військової частини. Виїзд військовослужбовців строкової військової служби за межі гарнізону (за винятком випадків відбуття у відпустку або відрядження) забороняється.

За приписами ч. 4 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України кримінальним правопорушенням самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені, зокрема, в умовах воєнного стану за ст. 407 - тривалістю понад три доби, але не більше місяця, за ст. 408 - з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.

Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено правові наслідки самовільного залишення військовослужбовцем розташування військової частини.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 24 вказаного Закону військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Як убачається з матеріалів справи, за результатами службового розслідування відповідачем встановлено факт нез`явлення позивача вчасно на службу без поважних причин після закінчення лікування, доказів внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене позивачем кримінальне правопорушення до суду не надано.

Факт нез`явлення вчасно на службу, встановлений за результатами службового розслідування, позивачем не оспорюється.

Водночас предметом спору в даному випадку є бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті позивачу грошового забезпечення з 01.11.2023 та невидачі позивачу направлення на ВЛК.

Стосовно невиплати позивачу грошового забезпечення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до абз. 2, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Відповідно до пункту 15 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

За матеріалами справи Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2023 за № 467 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_2 » призначено службове розслідування. Доручено старшому помічнику начальника штабу з кадрів і стройової частин майору ОСОБА_3 відповідно до частини 8 пункту 1 розділу І Наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 за № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», підготувати проект наказу про призупинення солдату ОСОБА_1 з 04.12.2023 нарахування всіх видів грошового забезпечення.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.01.2024 за № 26 затверджено результати службового розслідування за фактом самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 .

Вказаним наказом позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено йому сувору догану та, серед іншого, наказано Старшому помічнику начальника штабу з кадрів і стройової частини майору ОСОБА_3 : 3.1. Підготувати проекти наказів стосовно солдата ОСОБА_8 про невиплату йому грошового забезпечення з 04.12.2023, щомісячної премії з 01.12.2023, додаткової винагороди з 01.12.2023.

Зі змісту вказаних наказів судом встановлено, що жоден з вказаних наказів не призупиняє та не припиняє виплату позивачу грошового забезпечення, ані з 04.12.2023, ані з 01.11.2023, так само, як і премій та додаткової винагороди.

Вказаними наказами лише покладено обов`язок на Старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини майору ОСОБА_9 щодо підготовки проектів таких наказів.

Копій таких наказів відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції до матеріалів справи не надано.

Крім того, у відзиві на адміністративний позов відповідач зазначає, що припинення виплати грошового забезпечення здійснено ним на підставі Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2023 за № 467 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_2 », а тому в грудні 2023 році, при нарахуванні грошового забезпечення за листопад 2023 року, виплати солдату ОСОБА_1 не здійснювалися у зв`язку з його відсутністю і можуть бути відновлені лише після повернення до Військової частини НОМЕР_1 .

З довідки про заробітну плату від 25.03.2024 за № 275 судом встановлено, що позивачу у період з листопада 2023 по лютий 2024 включно грошове забезпечення не виплачувалось. В примітці до вказаної довідки зазначено «Призупинено виплату грошового забезпечення з 04.12.2023 відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2023 за № 467 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 ».

Отже, як у відзиві на позовну заяву, так і у довідці про заробітну плату позивача від 25.03.2024 за № 275, виданій за підписом командира Військової частини НОМЕР_1 та начальника фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 , скріпленій печаткою Військової частини НОМЕР_1 , зазначено в якості підстави призупинення виплати грошового забезпечення позивачу Наказ від 12.12.2023 за № 467, який не містить положень щодо призупинення позивачу виплати грошового забезпечення як з підстав абз. 8 п. 15 пункту 15 розділу І Наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 за № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», так і з будь-яких інших підстав, передбачених вказаним пунктом.

Будь-яких посилань на інші накази та копій таких наказів, якими призупинялась виплата грошового забезпечення позивачу відзив відповідача та довідка про заробітну плату, видана 25.03.2024, не містить. Відповідач ані у відзиві на позовну заяву, ані у наданих документах під час розгляду справи судом першої інстанції на такі накази не посилається, про їх існування не зазначав.

Водночас відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З огляду на що наявні підстави для висновків про відсутність таких наказів станом на день прийняття рішення судом першої інстанції.

Водночас відповідно до абз. 9 п. 15 Порядку № 260 призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

З аналізу вказаних приписів вбачається, що призупинення виплати грошового забезпечення без винесення відповідного наказу про це не передбачено нормами чинного законодавства та суперечить вимогам закону.

Крім того, відповідно до п. 8 Порядку 260 грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий.

Отже, позивачу в грудні місяці 2023 року мало було бути виплачено грошове забезпечення за листопад 2023 року.

За відсутності наказу про призупинення виплат грошового забезпечення невиплата такого грошового забезпечення є протиправною та порушує права військовослужбовця.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем в цій частині вимог не доведено наявності підстав для невиплати грошового забезпечення позивачу, починаючи з 01.11.2023, оскільки наданими до матеріалів справи доказами не підтверджується видання відповідачем наказів про призупинення або припинення виплати грошового забезпечення, а Наказ від 12.12.2023 за № 467, на який посилається відповідач у відзиві, апеляційній скарзі та довідці про заробітну плату, виданій 25.03.2024, не містить положень про призупинення виплати грошового забезпечення, як не містить таких положень і Наказ від 09.01.2024 за № 26.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині, що стосуються невиплати грошового забезпечення, підлягають задоволенню з 01.11.2023.

Належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця з листопада 2023 року.

Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Щодо наданих до апеляційної скарги відповідачем копій документів, на підставі яких позивачу призупинено виплату грошового забезпечення з 01.11.2023, то колегія суддів зазначає, що відповідач з клопотанням про прийняття нових доказів у справі у порядку, визначеному КАС України, не звертався, доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, не надав.

З огляду на зазначене та приписи ч. 4 ст. 308 КАС України документи, надані відповідачем з апеляційною скаргою, судом апеляційної інстанції не приймаються.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в оскаржуваній частині, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З огляду на положення статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 у справі № 520/5118/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк