Справа № 300/1483/24
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" вересня 2024 р. справа № 300/1483/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, відповідно до змісту якого просить: визнати протиправними дії щодо не нарахування та виплати суддівської винагороди судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області у розмірі посадового окладу без урахування доплат за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (щомісячно) у відповідності до наказу голови Богородчанського районного суду Івано-Франківської області №02-03/46 від 23.10.2023; зобов`язати провести нарахування та виплату суддівської винагороди (враховуючи в розрахунок суддівської винагороди дні відпустки, тимчасової непрацездатності та інші поважні причини невиходу на роботу) з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу з 01 січня 2024 року на підставі частин 2, 5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у відповідності до наказу голови Богородчанського районного суду Івано-Франківської області №02-03/46 від 23.10.2023.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що припинення виплати надбавки за вислугу років в розмірі 30 відсотків посадового окладу є протиправним, оскільки вона, як суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від неї особисто та не обумовлені її поведінкою, і згідно Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 за № 11-р/2018 має право на отримання доплат до посадового окладу. Стверджує, що положення частини 10 статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII, які визнанні рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 за № 11-р/2018 неконституційними, були тотожними за змістом положенням частини 10 статті 135 Закону №1402-VIII, а отже останні прийняті в порушення Конституції України і не підлягає застосуванню. Вважає, що припинення виплати доплати, є порушенням діючого законодавства, гарантій незалежності судді та принципу юридичної визначеності. Просить позов задовольнити.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позов, в якому стосовно задоволення позовних вимог заперечує. Покликаючись на рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 за № 11-р/2018, рішення Ради суддів України №35 від 03.09.2021 зазначає, що ним в повному обсязі здійснювались нарахування та виплата доплат за вислугу років за період з січня 2021 року по грудень 2023 року, однак враховуючи зміст акту Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області від 28.12.2023 за №08-21/04 змушений був звернутися до позивача з листом від 02.02.2024 за №04-36/315/24 щодо припинення нарахування та виплати доплати за вислугу років судді без повноважень з січня 2024 року. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.24).
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, суд встановив наступне.
Указом Президента України від 29.09.2016 №425/2016 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області строком на п`ять років.
Згідно наказу голови Богорочанського районного суду Івано-Франківської області від 26.10.2016 за №02-03/51 ОСОБА_1 з 27.10.2016 зараховано до штату Богородчанського районного суду Івано-Франківської області на посаду судді (а.с.12).
У зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16.10.2019 за №193-ІХ повноваження складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припинились, починаючи з 07.11.2019.
Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, повноваження ОСОБА_1 на здійснення правосуддя припинилися 29.09.2021 у зв`язку із закінченням строку, на який позивача було призначено.
Із вказаної календарної дати, як і станом на дату розгляду справи, позивач обіймає посаду судді в Богородчанському районному суду Івано-Франківської області, але не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням строку повноважень.
Наказом голови Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 23.10.2023 за №02-03/46 ОСОБА_1 з 27.10.2023 встановлено щомісячну доплату за вислугу років за наявності стажу роботи більше 10 років 30 відсотків посадового окладу (а.с.13).
З січня 2021 року по грудень 2023 року відповідачем здійснювались нарахування та виплата позивачу доплати за вислугу, про що свідчать розрахункові листи з січня 2021 року по червень 2023 року та з липня 2023 по грудень 2023 (а.с.32-38).
В подальшому, як зазначають сторони, 29.09.2023 відповідно до пункту 8.16 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби України на III квартал 2023 року Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області у Територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2021 по 30.06.2023. За результатами ревізії складено акт від 28.12.2023 за №08-21/04.
За змістом витягу з акту ревізії під час проведення контрольного заходу надано запит про надання інформації щодо суддів, які не здійснювали правосуддя. Згідно наданої інформації, не здійснює правосуддя, зокрема суддя Рибка Л.Я. з 28.09.2021. Зроблено висновок про порушення частини 10 статті 135 Закону України № 1402-VIII (а.с.15).
Територіальне управління ДСА України в Івано-Франківській області подало до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області заперечення від 05.01.2024 за №04-37/123/24 до акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області за період з 01.01.2021 по 30.06.2023 за №08-21/04 від 28.12.2023 (а.с.43).
Листом від 12.01.2024 за №130908-14/102-2024 Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області надіслало відповідачу висновок від 12.01.2024 на заперечення до акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області за період з 01.01.2021 по 30.06.2023 від 28.12.2023 за №08-21/04, згідно якого заперечення не прийняті (а.с.46).
Відповідач листом від 02.02.2024 №04-36/315/24 відповідач повідомив суддю ОСОБА_1 про те, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області з 01.01.2024 припиняє суддям без повноважень нарахування та виплату доплати за вислугу років (а.с.14, 55).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Суд зазначає, що при вирішенні справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Кожному на підставі статі 43 Конституції України гарантує право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України (стаття 126 Конституції України).
Статтею 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
За приписами частини 1 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (надалі також - Закон №1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною 2 статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (частина 3 статті 135 Закону №1402-VIII).
Положеннями частини 5 статті 135 Закону №1402-VIII передбачено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Згідно частини 10 статті 135 Закону №1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
Відповідно до пункту 17 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. За умови підтвердження відповідності займаній посаді відповідно до пункту 20 цього розділу судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який їх було призначено (крім суддів, звільнених з посади), призначаються на посаду судді до суду, до якого вони були призначені або переведені (крім тимчасового переведення шляхом відрядження) на день припинення повноважень.
Згідно підпунктів 1, 2 пункту 20 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом, за правилами, які діяли до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри", та з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.
За результатами такого оцінювання колегія Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, а у випадках, передбачених цим Законом, - пленарний склад Комісії, ухвалює рішення про відповідність або невідповідність судді займаній посаді. Таке рішення ухвалюється за правилами, передбаченими цим Законом для ухвалення рішення про підтвердження або про не підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
У відповідності до пункту 22 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII (чинного до 01.01.2020) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст.529; 2015 р., №№18-20, ст. 132 із наступними змінами).
Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII (чинного до 01.01.2020) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст.529; 2015 р., №№18-20, ст. 132 із наступними змінами).
На підставі підпункту 16 пункту 1 розділу I Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16.10.2019 за №193-IX (надалі по тексту також Закон №193-IX) виключено пункти 22 і 23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII.
Відповідно до частин 1 - 3 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 за №2453-VI (в редакції Закону України від 12.02.2015 за №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд") суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
Положеннями частин 5, 7 статті 133 Закону №2453-VI передбачено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу (частина 10 статті 133 Закону №2453-VI).
Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 10 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 за №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 за №192-VIII, за яким "суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу", для цілей застосування окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 за №1402-VIII зі змінами, а саме:

- частини 1 статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- частини 8 статті 56, частин 1-2 статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- частини 3 статті 82, частин 6-7 статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

За змістом пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року за №2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 за №192-VІII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3.4 вказаного рішення Конституційного Суду України встановлено, що випадки нездійснення правосуддя поділяються на дві категорії. До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя. Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, згідно із Законом №1402-VIII нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та із неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду (частина перша статті 55); з обов`язковим проходженням підготовки для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України (частина восьма статті 56, частини перша, друга статті 89); з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді (частина третя статті 82, частини шоста, сьома статті 147).

Конституційний Суд України зробив висновок, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини 10 статті 133 Закону №2453-VI у редакції №192-VІІІ, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Суд зазначає, що застосований законодавцем у положенні частини 10 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону №192-VІІІ підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та помірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Отже, суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 за №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15).

Рада суддів України в рішенні від 03.09.2021 за №35 наголосила, що будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать Конституції України та Рішенню Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018. В контексті питання виплати доплат таким суддям, дії Територіальних управлінь ДСА, судів, які здійснюють функції розпорядників бюджетних коштів, щодо припинення виплати доплат (а також намагання повернути вже виплачені доплати) суддям, що не здійснюють повноваження з незалежних від них причин, так само як і висновки щодо відсутності підстав для виплати доплат до посадового окладу таким суддям, здійснені органами Державної аудиторської служби України під час проведення ревізій фінансово-господарської діяльності ТУ ДСА України в різних областях та судах, свідчать про порушення гарантій незалежності суддів у виді матеріального забезпечення, що впливає на незалежність судді, та є протиправними та недопустимими. Крім того, припинення виплат зазначених вище доплат у 2021 році свідчить про порушення принципу "юридичної визначеності" та принципу "належного урядування".

Аналогічна позиція щодо необхідності здійснення доплат суддям, які не здійснюють повноваження з незалежних від них причин, викладена і в рішенні Ради суддів України від 19.04.2019 за №21.

Суд констатує, що положення частини 10 статті 135 Закону №1402-VIII є тотожними за змістом положенням частини 10 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону від 12.02.2015 за №192-VІІІ, які визнані неконституційними Рішенням Конституційним Судом України від 04.12.2018 за №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15).

Також в підпункті 2 пункту 7 Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 за №4-рп/2016 у справі №1-8/2016 Конституційний Суд України зауважує, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України).

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 у справі № 120/1655/21-а дійшов висновку, що з набранням чинності законами №1401-VIII, №1402-VIII призначення на посаду судді (вперше) здійснюється безстроково, водночас призначення на посаду судді безстроково суддів, яких до того було призначено на посади в межах п`ятирічного строку (відповідно до раніше чинного правового регулювання цих правовідносин), поставлено у залежність від результатів кваліфікаційного оцінювання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у вказаній постанові необхідним у даній категорії справи є з`ясування обставин, які зумовили припинення виплати суддям надбавок до посадового окладу: зупинення щодо кваліфікаційного оцінювання й відсторонення на цій підставі від здійснення правосуддя (відповідно до частини 5 статті 86 Закону № 1402-VIII); закінчення п`ятирічного строку повноважень на посаді судді чи поява іншої обставини, з якою Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 пов`язує неконституційність позбавлення надбавок до посадового окладу судді.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 обіймає посаду судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, але не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень на посаді судді.

07.06.2018 Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалила рішення за №133/зп-18, відповідно до якого призначено кваліфікаційне оцінювання судді місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді за списком згідно з додатком 1.

Згідно пункту 1563 Списку суддів, стосовно яких призначено кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді (додаток 1 до рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 07.06.2018 за №133/зп-18) стосовно ОСОБА_1 призначено кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді.

У зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16.10.2019 за №193-ІХ повноваження складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припинились, починаючи з 07.11.2019.

Із відомостей офіційного веб-сайту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, розміщених оголошень за 13.11.2023, слідує, що вказана Комісія повідомила про відновлення кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, зокрема зазначено, що : "… оцінювання повинні пройти 1884 судді місцевих та апеляційних судів з усієї України. Комусь доведеться цю процедуру розпочинати зі складення іспиту (109 осіб), а переважна більшість (1775 осіб) допущені до другого етапу дослідження досьє та проведення співбесіди. Кваліфікаційне оцінювання суддів, яке відновлюється з 13 листопада 2023 року, розпочнеться з роботи трьох колегій Комісії. У перший день заплановано проведення співбесід з дев`ятьма суддями. Усі співбесіди транслюватимуться в прямому ефірі на офіційній Youtube-сторінці Комісії в мережі "Інтернет". Нагадаємо, що останнє засідання ВККСУ щодо процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді проводилось ще 5 листопада 2019 року, а уже через два дні припинились повноваження членів Комісії другої каденції. Новий склад ВККСУ було обрано в червні 2023 року. Це дозволило відновити всі процедури Комісії, зокрема проведення кваліфікаційного оцінювання суддів" (https://www.vkksu.gov.ua/news/komisiya-vidnovlyuye-kvalifikaciyne-ocinyuvannya-suddiv).

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували те, що позивач не здійснює повноваження із незалежних від неї обставин.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивач не здійснює повноваження у зв`язку з незалежними від неї обставинами, а саме суддя знаходиться в процедурі кваліфікаційного оцінювання, призначеного рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 07.06.2018 за №133/зп-18 та не завершеного у зв`язку з припиненням повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в листопаді 2019 року у зв`язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України від 16.10.2019 за №193-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування".

Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 за №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) та правову позицію Ради суддів України, викладену у рішеннях від 19.04.2019 за №21 та від 03.09.2021 за №35, суд вважає, що позивач має право на отримання доплат до посадового окладу за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу відповідно до наказу голови Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 23.10.2023 за №02-03/46.

Отже, дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області щодо припинення нарахування та виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 з 01.01.2024 в розмірі посадового окладу без урахування доплати за вислугу років, є протиправними.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Стосовно прохання позивача встановити судовий контроль за виконанням рішення, суд зазначає наступне.

Зі змісту частин 1 та 2 статті 382 КАС України слідує, що суд наділений повноваженням встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, який здійснюється судом шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним повноваженням суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи наведені норми права та встановлені обставини в справі, суд дійшов висновку про відсутність об`єктивних підстав для встановлення судового контролю за виконанням цього рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду, оскільки судом не встановлено обставин відмови зі сторони відповідача у добровільному виконанні судового рішення, чи зволікання у його виконанні, після набрання ним законної сили. Відтак, суд не вбачає необхідності у встановленні судового контрою на цій стадії судового провадження.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 з 01.01.2024 в розмірі посадового окладу без урахування доплати за вислугу років.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області провести з 01.01.2024 нарахування та виплату (з урахуванням виплачених сум) судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 на підставі частин 2, 5 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII суддівської винагороди з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років в розмірі 30 відсотків, встановленої наказом голови Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 23.10.2023 за №02-03/46 сум.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ),

відповідач Територіальне управління Державної судової адміністрації в Івано-Франківській області (, вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76000).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.