Справа № 363/3768/24
Суддя: Чірков Г. Є.
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

24.09.24 363/3768/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Чіркова Г.Є., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 23 липня 2024 року постановою інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта ОСОБА_2 серії ЕНА №2660361 його без законних підстав притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., а тому порушив питання про скасування даної постанови та закриття провадження у справі.

Свої вимоги мотивував тим, що він не бачив додаткової секції світлофора, оскільки вона жодним чином не підсвічена. Світлофор не обладнаний білим світловідбивним щитом, який би дав змогу побачити додаткову секцію світлофора. Також на зеленому сигналі основної секції світлофора відсутня контурна стрілка, яка інформує, що поруч із основним сигналом є додаткова секція та вказує дозволені напрямки руху через перехрестя, коли не горить зелена стрілка в додатковій секції. Таким чином, в темний час доби він мав можливості дізнатись про заборону повертати ліворуч на зелений сигнал основної секції, і його обов?язок повертати лише на додаткову секцію світлофора.

Також зазначив, що при спілкуванні інспектор поліції не виконав п. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» в якому зазначено, що звертаючись до особи, поліцейський зобов?язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред?явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук. Також інспектор не повідомив, чи ведеться відеофіксація розмови за допомогою нагрудної бодікамери.

За таких обставин, оскаржувана постанова винесена з порушенням прав позивача, як особи, що притягається до адміністративної відповідальності і підлягає скасуванню.

30 серпня 2024 року ухвалою суду відкрито письмове провадження і запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, а також роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Вказану ухвалу та копію позовної заяви з додатками 30 серпня 2024 року рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням надіслано на адресу відповідача, і цього ж дня ухвалу також направлено до електронного кабінету відповідача в ЄСІТС.

Як вбачається з довідки про доставку електронного листа, вказану ухвалу про відкриття провадження відповідач отримав в електронному кабінеті ЄСІСТ 31 серпня 2024 року.

Разом з тим, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, а відтак, суд вирішує справу за наявними матеріалами відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України, в межах строку встановленого ч. 1 ст. 286 КАС України.

Враховуючи, що розгляд справи вирішено проводити у порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, то відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 23 липня 2024 року інспектором взводу №1 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області старшим лейтенантом Поберезьким С.Л. згідно ст.ст. 33 і 284 КУпАП винесено постанову серії ЕНА №2660361 про те, що позивач того ж дня о 00 год. 36 хв. в с. Зарванці по вул. Львівське Шосе, керуючи транспортним засобом здійснив проїзд перехрестя на вимкнену додаткову секцію світлофору, чим порушив п. 8.7.3.з ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Встановлено, що з позовною заявою про оскарження постанови серії ЕНА №2660361 від 23 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду 26 липня 2024 року, а тому, строк визначений ст. 286 КАС України на її оскарження останнім не пропущено.

Відповідно до п. 8.7.3.з ПДР України, вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).

Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 248 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 1, п. 4 ч. 2. ч. 3 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 46 КАС України визначено, що відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Водночас, позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача.

Зазначене ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №742/2298/17, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Розглядаючи справу, суд виходить з того, що належним відповідачем в даній категорії справ повинен бути суб`єкт владних повноважень, а саме орган, який таке стягнення застосував (виніс постанову).

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 742/2298/17 від 17 вересня 2020 року, згідно з яким, належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган, який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

Так, позивач звернувся до суду з вказаним позовом про визнання протиправною та скасування постанови 26 липня 2024 року, в якому зазначив відповідачем ОСОБА_2 .

31 липня 2024 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, оскільки її подано без дотримання вимог ст.ст. 160-161 КАС України та надано позивачу час для усунення недоліків шляхом подання уточненої позовної заяви із зазначенням в позові належного відповідача в особі відповідного органу Національної поліції та зазначення повної адреси позивача.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, працівники органів і підрозділів Національної поліції (поліцейські) при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції, тому належним відповідачем у справі щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинен бути відповідний орган Національної поліції.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові КАС ВС від 26.12.2019 року у справі № 724/716/16-а, відповідачем у справах про оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

06 серпня 2024 року позивач подав до суду заяву про уточнення позову, в якій просив замінити відповідача ОСОБА_2 на ГУНП у Вінницькій області, однак сам уточнений позов із зазначенням належного відповідача позивачем не подано.

13 серпня 2024 року ухвалою суду позовну заяву повторно залишено без руху та повторно надано позивачу час для усунення недоліків шляхом подання уточненої позовної заяви із зазначенням:

- повної адреси місця проживання позивача (поштовий індекс, область та населений пункт (саме це в наявній у суду позовній заяві не викладено));

- належного відповідача та дані про нього згідно п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України;

- обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; докази, що підтверджують вказані обставини; перелічити документи та інші докази, що додаються до заяви; зазначити докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначити наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

27 серпня 2024 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій усунув вказані вище недоліки, проте, замість належного відповідача ГУНП у Вінницькій області остаточно визазначив неналежного - Департамент патрульної поліції.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову від 23 липня 2024 року, складену працівником поліції про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2660361, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Із вказаної вище постанови вбачається, що її винесено інспектором взводу №1 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта ОСОБА_2 .

При цьому, Управління патрульної поліції у Вінницькій області є структурним підрозділом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, та не є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції і відповідно старший лейтенант ОСОБА_2 з вказаним органом державної влади у трудових відносинах не перебуває.

Отже, зважаючи на те, що відповідачем у даній справи позивач вказує Департамент патрульної поліції, а оскаржувана постанова винесена інспектором взводу №1 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області старшим лейтенантом ОСОБА_2 , який є посадовою особою Управління патрульної поліції у Вінницькій області, яке є структурним підрозділом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, яке з огляду на характер спірних правовідносин і має бути відповідачем у справі, від імені якого інспектором винесена постанова про накладення адміністративного стягнення.

Разом з тим, за правилами ст. 48 КАС України суд першої інстанції може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги допустити заміну первісного відповідача належним або залучити як другого відповідача.

Однак, відповідно до вимог Закону за відсутності відповідного клопотання позивача, суд позбавлений можливості залучити в якості належного відповідача Управління патрульної поліції у Вінницькій області.

Крім того, суд звертає увагу на те, що доводи позову про неправомірні дії поліцейського та недостатність доказів виявленого правопорушення є непереконливими і необґрунтованими, якими фактичні дані викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не спростовуються.

З матеріалів справи вбачається, що співробітник поліції після виявлення правопорушення ОСОБА_1 згідно вказаних вимог законодавства, правомірно зупинив останнього і притягнув його до адміністративної відповідальності після безпосереднього виявлення порушень ПДР України, незаконність чого позивачем в суді не спростовано, коли належний відповідач в особі уповноваженого суб`єкта владних повноважень - Управління патрульної поліції у Вінницькій області, співробітників якого є ОСОБА_2 , відповідачем всупереч вимог Закону не залучено, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Правовий висновок щодо обґрунтованості відмови у позові, пред`явленого до неналежного відповідача, зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц.

Доводи позову про те, що позивач не зміг виявити заборонений сигнал світлофора є суб`єктивиними, на вимогах ПДР України не ґрунтуються і підставою для скасування оскаржуваної постанови і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення бути не можуть.

Посилання позивача на те, що поліцейський не виконав п. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» та не повідомив, чи ведеться відеофіксація розмови за допомогою нагрудної бодікамери також не можуть бути підставою для визнання оскаржуваної постанови незаконною.

За таких обставин, суд вважає, що співробітник поліції правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності за недотримання вимог п. 8.7.3.з ПДР України, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови не вбачається.

Відтак, порушених прав позивача, які б підлягали захисту в цій справі, судом не виявлено, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 243, 246, 250, 286 КАС України,

вирішив:

в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його підписання, шляхом подання апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, .

Суддя