Справа № 500/4195/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4195/24

23 вересня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Великоберезовицької селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - позивачі) звернулись до суду з позовом до Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району (далі відповідач), в якому, з урахуванням поданої 19.08.2024 р. заяви про зміну предмету позову просять суд:

«Визнати протиправним та скасувати рішення відділу комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району, викладене в листі ZD01:8071-2408-3599-0575 про відмову у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень «Будівництво групи багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Петриків», реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:4802-7249-1367-8190, затверджених наказом Відділу комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Великоберезовицької селищної ради від 24 травня 2024 року № 141, з урахуванням визначення граничнодопустимої висотності будинків до 36 м (тридцять шість метрів).

Зобов`язати Великоберезовицьку селищну раду Тернопільського району в особі Відділу комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою, внести зміни до містобудівних умов та обмежень для проектування будівництва «Будівництво групи багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Петриків», реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:4802-7249-1367-8190, затверджених наказом відділу комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Великоберезовицької селищної ради від 24 травня 2024 року № 141, з урахуванням визначення граничнодопустимої висотності будинків до 36 м (тридцять шість метрів)».

В обґрунтування позовних вимог позивачі покликались на відсутність законодавчо визначених норм, що встановлюють обмеження максимально допустимої висотності (поверховості) будівель в сільських населених пунктах з чисельністю понад 1 тис. осіб, в контексті приписів п.6.1.3 ДБН Б2.2-12.2019 «Планування та забудова територій». Так, після того, коли 07.12.2022 Шостий апеляційний адміністративний суд переглянув в апеляційному порядку рішення Окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі № 640/17011/20 і визнав протиправним та нечинним абз.2 пп.6.13 п.6.1 розд.6 згаданих ДБН, то на законодавчому рівні зникли законодавчі обмеження у даній сфері правовідносин. Але, на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2022 у справі № 640/17011/20 Міністерством розвитку громад та територій України новий нормативно-правовий акт, який, серед іншого, регулює максимально допустиму висоту (поверховість) житлової забудови в сільських населених пунктах не приймався. Відтак, покликання відповідача, у рішенні про відмову у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень на те, що відповідно до п.6.1.3 ДБН Б2.2-12.2019 «Планування та забудова територій» максимально допустима висота (поверховність) житлової забудови, визначається від чисельності населення та класифікації населеного пункту, з урахуванням встановлених обмежень щодо охорони культурної спадщини, зокрема сільські населені пункти чисельністю понад 1 тис. осіб садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 12 м (до 4-х поверхів включно), є протиправним.

Відповідач у строк установлений судом не скористався своїм право щодо подання відзиву та висловлення заперечення стосовно наведених позивачами обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

05.07.2024 позивачі звернулись до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовною заявою.

09.07.2024 судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

13.08.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження справі (після подання заяви про усунення недоліків позовної заяви). Позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Позивачі звернулись із заявою про зміну предмету позову від 19.08.2024.

Відповідно до ч.1 ст.47 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч.8 ст.47 КАС України, у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та копій доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

За приписами ч.3 ст.262 КАС України, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У даній справі, позивачі звернулись із заявою про зміну предмету позову в установлений ч.3 ст.263 КАС України строк та з дотриманням правил, передбачених ч.8 ст.47 КАС України.

З цих підстав, судом приймається до уваги зміну предмету позову у справі.

Статтею 258 КАС України, передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.159 КАС України, при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у визначених цим Кодексом випадках.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Із ч.ч.5,6 ст.162 КАС України вбачається, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Статтею 8 КАС України, передбачено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною першою статті 9 КАС України, передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У той же час, подання доказів є правом сторін (ст. 79 КАС України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч.ч.1,2 ст.77 КАС України).

Суд перевіряє рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність вимогам, викладеним у ч.2 ст.2 КАС України, в межах окреслених правових підстав для його прийняття.

Під час розгляду справ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, право сторони на участь в процесі прийняття рішення реалізується шляхом подання заяв по суті, заяв (клопотань) та доказів у порядку та в строки, що встановлені законом та судом.

З цих підстав, суд дійшов висновку, що неподання відповідачем у справі, який одночасно є суб`єктом владних повноважень, заяв по суті не створює процесуальних перешкод для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Судом встановленообставини з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до договору суперфіцію від 01.02.2024, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу Серкізовською Т.Л., зареєстрований в реєстрі за № 74, ОСОБА_3 (Власник) надано ОСОБА_4 (Суперфіціарій) (далі також Позивач 1) право користування земельною ділянкою 0,1650 га, кадастровий номер: :02:001:2242, що розташована за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, село Петриків, з метою будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (пункт 1 Договору).

Як слідує з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-023 від 22.12.2023, земельна ділянка кад. номер: :02:001:2242, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка належить до категорій земель «Землі житлової та громадської забудови», вид цільового призначення 02.03 «Для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку».

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав інд. номер: 364194412 від 01.02.2024, земельна ділянка кад. номер: :02:001:2242, площею 0,1650 га належить на праві користування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на підставі договору суперфіцію від 01.02.2024, реєстраційний номер 74.

ОСОБА_5 (далі також Позивач 2), відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав, є власником наступних земельних ділянок:

- згідно з витягом інд. номер: 377113525 від 03.05.2024 земельної ділянки кад. номер: :02:001:1935, площею 0,2364 га, на підставі договору купівлі-продажу від 12.01.2022, реєстраційний номер 14, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу Олексишин М.Ю.;

- відповідно до витягу інд. номер: 377110594 від 03.05.2024 земельної ділянки :02:001:1793, площею 0,0972 га, на підставі договору купівлі продажу від 31.05.2022, реєстраційний номер 284, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу Олексишин М.Ю.

Таким чином, позивачам належать речові права на земельні ділянки кад. номер: :02:001:2242, кад номер: :02:001:1935 та кад. номер: :02:001:1793, з цільовим призначенням 02.03 «Для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку».

У зв`язку із чим, позивачі, через Центр надання адміністративних послуг, звернулись до відділу комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Великоберезовицької селищної ради із заявою про видачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Як вбачається із містобудівного розрахунку (характеристика об`єкту проєктування), що доєднувався до заяви про видачу МУО забудови земельної ділянки, на земельних ділянках кад. номери: :02:001:2242, :02:001:1935 та :02:001:1793, з цільовим призначенням 02.03 «Для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку», загальною площею 0,4986 га пропонується розмістити дев`ятиповерхові багатоквартирні житлові будинки, орієнтовна площе 1745,1 кв.м, відсоток забудови до 35%, гранична висота до 36 м.

Наказом відділу комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Великоберезовицької селищної ради від 24 травня 2024 року № 141 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування будівництва «Будівництво групи багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Петриків», реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:4802-7249-1367-8190.

Із МУО видно, що останні видані для здійснення нового будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , замовникам будівництва ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (пункти 1, 2 розділу «Загальні відомості» МУО).

Відповідно до пункту 3 розділу «Загальні відомості» МУО, земельні ділянки кад. номери: :02:001:2242, :02:001:1935 та :02:001:1793 з цільовим призначенням 02.03 «Для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку», кожна. Також, у МУО встановлена відповідність цільового використання та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні, а також наявність правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки, які підтверджують належність у замовників будівництва речових прав на землю (правовстановлюючі документи аналізовані вище).

Згідно з пунктом 1 розділу «Містобудівні умови та обмеження» МУО, гранично допустима висотність будинків становить 12 м.

Пунктом 2 розділу «Містобудівні умови та обмеження» МУО, передбачено, що максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки становить 45%.

Пунктом 3 цього розділу МУО, встановлено, що максимально допустима щільність населення в межах житлової забудови відповідної житлової одиниці (кварталу, мікрорайону), становить 450 осіб/га.

Пунктом 4 даного розділу МУО, передбачено мінімально допустимі відстані від об`єкта, що проектується, до червоних ліній, ліній регулювання забудови, існуючих будинків та споруд, зокрема: до існуючих будинків та споруд: 6 м ІІ ступінь вогнестійкості будинків; до червоних ліній 3 м; відстань від об`єкта до меж земельної ділянки 3 м.

Для внесення змін до МУО, замовники звернулись на адресу Відділ комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Великоберезовицької селищної ради із заявою, в якій просили: «Внести зміни до містобудівних умов та обмежень для проектування будівництва «Будівництво групи багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Петриків», реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:4802-7249-1367-8190, затверджених наказом відділу комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Великоберезовицької селищної ради від 24 травня 2024 року № 141, з урахуванням визначення граничнодопустимої висотності будинків до 36 м (тридцять шість метрів)».

Подану заяву замовники мотивували тим, що відповідно до пункту 1 розділу «Містобудівні умови та обмеження» МУО для проектування об`єкта будівництва, визначено гранично допустиму висотність будинків, будівель та споруд у метрах 12 м.

Проте, судовому порядку визнано протиправним та нечинним абзац 2 пункту 6.1.3 Державних Будівельних Норм Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 №104, а саме: «Максимально допустима висота (поверховість) житлової забудови визначається від чисельності населення та класифікації населеного пункту: - сільські населені пункти чисельністю до 1 тис. осіб - виключно садибна забудова; - сільські населені пункти чисельністю понад 1 тис. осіб - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 12 м (до 4-х поверхів включно); - селища міського типу - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 15 м (до 5 поверхів включно); - міста чисельністю до 50 тис. осіб включно - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 27м (до 9 поверхів включно); - міста чисельністю понад 50 до 100 тис. осіб включно - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 48 м (до 16 поверхів включно); - міста чисельністю понад 100 тис. осіб - висотність багатоквартирної житлової забудови встановлюється документацією з просторового планування; * Висота визначається без врахування шатрової покрівлі у разі її влаштування. Примітка. У разі будівництва об`єкта на складному рельєфі висота визначається з врахуванням цокольного поверху» (постанова ОАСК від 03.03.2021 у справі № 640/17011/20 (№ ЄДРСР 96078072), постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2021 у справі № 640/17011/20 (№ ЄДРСР 99310473), від 07.12.2022 у справі № 640/17011/20 (№ ЄДРСР 107812277).

На виконання означених рішень судів Міністерством розвитку громад та територій України (раніше Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України) новий нормативно-правовий акт, який, з-поміж іншого, регулює граничнодопустиму висоту (поверховість) житлової забудови в сільських населених пунктах, не приймався.

Отож, як вказують замовники, сьогодні відсутні законодавчі обмеження щодо гранично допустимої висотності житлової забудови в сільських населених пунктах. Останнє, було взято до уваги під час подання заяви про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки (зареєстрована за вх. № 638 від 17.05.2024).

Також, замовники вказували, що із характеристики окремих параметрів об`єкту проектування (містобудівний розрахунок), який подавався в складі документів, вбачається, що для отримання містобудівних умов та обмежень, на земельних ділянках (кад. номер: :02:001:1935, кад. номер: :02:001:1793, кад. номер: :02:001:2242, цільове призначення - 02.03 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, загальна площа земельних ділянок 0,4986 га), планується розмістити дев`ятиповерхові багатоквартирні житлові будинки граничною висотністю до 36 м.

Рішенням відділу комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району, викладеним в листі ZD01:8071-2408-3599-0575, замовникам відмовлено у внесенні змін.

Відмова у внесенні змін мотивована тим, що земельні ділянки (кад. номери: :02:001:2242, :02:001:1935 та :02:001:1793), на які видано МУО MU01:4802-7249-1367-8190, розташовані в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до п.6.1.3 ДБН Б2.2-12.2019 «Планування та забудова територій» максимально допустима висота (поверховність) житлової забудови, визначається від чисельності населення та класифікації населеного пункту, з урахуванням встановлених обмежень щодо охорони культурної спадщини, зокрема сільські населені пункти чисельністю понад 1 тис. осіб садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 12 м (до 4-х поверхів включно).

Не погоджуючись із таким рішенням позивачі вирішили звернутись із даним позовом до суду.

Спірним питанням, яке слід з`ясувати у межах даних правовідносин є наявність (відсутність) законодавчо визначених норм, що встановлюють обмеження максимально допустимої висотності (поверховості) будівель в сільських населених пунктах з чисельністю понад 1 тис. осіб, в контексті приписів п.6.1.3 ДБН Б2.2-12.2019 «Планування та забудова територій».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступних міркувань.

Частинами першою та другою статті 413 ЦК України, передбачено, що власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Право користування земельною ділянкою, наданою для забудови, може відчужуватися або передаватися землекористувачем у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.415 ЦК України землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в обсязі, встановленому договором. Землекористувач має право власності на будівлі (споруди), споруджені на земельній ділянці, переданій йому для забудови.

Частина 1 статті 1 Закону № 3038 містить наступні визначення термінів:

генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту;

детальний план території - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території;

замовник будівництва (далі - замовник) - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт. У разі виконання підготовчих/будівельних робіт щодо багатоквартирного будинку замовником будівництва може бути об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або управитель багатоквартирного будинку чи житлово-будівельний (житловий) кооператив, який здійснюватиме утримання такого будинку на підставі рішення (договору) співвласників багатоквартирного будинку;

містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій;

містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією;

план зонування території (зонінг) - документація, що є складовою комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади або генерального плану населеного пункту і визначає умови та обмеження використання території у межах визначених функціональних зон.

Статтею 1 Закону № 2780, визначено, що містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Статтею 6 Закону № 2780, передбачено, що законодавство України про містобудування складається з Конституції України, цього Закону, законів України "Про регулювання містобудівної діяльності", "Про архітектурну діяльність" та інших нормативно-правових актів, що видаються на їх виконання.

За змістом 7 Закону № 2780 державне регулювання у сфері містобудування здійснюється в тому числі органами місцевого самоврядування.

Стаття 14 Закону № 2780, вказує на те, що до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать, серед іншого, надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 Закону № 2780, будівельні норми, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують розробку і реалізацію містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів з урахуванням соціальних, природно-кліматичних, гідрогеологічних, екологічних та інших умов і спрямовані на забезпечення формування повноцінного життєвого середовища та якнайкращих умов життєдіяльності людини.

Будівельні норми, норми і правила щодо планування, забудови та іншого використання територій, проектування і будівництва об`єктів містобудування розробляються і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, іншими центральними органами виконавчої влади в порядку, визначеному законом.

Статтею 29 Закону № 2780, передбачено, що основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування. Фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються:

1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);

3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.

У випадках, визначених частиною четвертою статті 34 цього Закону та частиною першою статті 12-1 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", кадастровий номер земельної ділянки зазначається у заяві за його наявності, а копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію додається до заяви за наявності.

Інформацію про речове право на земельну ділянку, право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, відомості з Державного земельного кадастру уповноважені органи містобудування та архітектури отримують відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України "Про адміністративні послуги".

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення).

Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень з обґрунтуванням підстав такої відмови надається у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Містобудівні умови та обмеження містять: 1) назву об`єкта будівництва, що повинна відображати вид будівництва та місце розташування об`єкта; 1-1) ідентифікатор об`єкта будівництва або закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів нового будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор об`єкта будівництва до видачі містобудівних умов та обмежень); 2) інформацію про замовника; 3) відповідність на дату надання містобудівних умов та обмежень цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні; 4) гранично допустиму висотність будинків, будівель та споруд у метрах (з урахуванням обмежень використання приаеродромних територій, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України); 5) максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки; 6) максимально допустиму щільність населення в межах житлової забудови відповідної житлової одиниці (кварталу, мікрорайону); 7) мінімально допустимі відстані від об`єкта, що проектується, до червоних ліній, ліній регулювання забудови, існуючих будинків та споруд; 8) планувальні обмеження (охоронні зони пам`яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання, охоронні зони об`єктів природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони, планувальні обмеження використання приаеродромних територій, встановлені відповідно до Повітряного кодексу України, зони, встановлені відповідно до законодавства за результатами визначення рівнів ризиків виникнення надзвичайних ситуацій, відображені у містобудівній документації); 9) охоронні зони об`єктів транспорту, зв`язку, інженерних комунікацій, відстані від об`єкта, що проектується, до існуючих інженерних мереж; 10) вимоги щодо розроблення розділу інженерно-технічних заходів цивільного захисту (для об`єктів, визначених відповідно до частини десятої статті 31 цього Закону).

Перелік зазначених умов є вичерпним.

Відомості, визначені пунктами 3, 4, 6-9 цієї частини, визначаються у містобудівних умовах та обмеженнях на підставі відомостей Державного земельного кадастру. Дія цього положення не поширюється на випадки, коли такі дані були встановлені містобудівною документацією до набрання чинності цим абзацом і відомості про них не внесені до Державного земельного кадастру.

Надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу.

Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника.

Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника або за рішенням суду.

Скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється: 1) за заявою замовника; 2) за рішенням суду.

У разі скасування за рішенням суду містобудівних умов та обмежень посадові особи відповідного уповноваженого органу містобудування та архітектури несуть відповідальність згідно із законом.

Між тим, у провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва знаходилась справа № 640/17011/20 за позовом Громадської організації «Коло Українських Будівельників до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (перейменовано на Міністерство розвитку громад та територій України, в якій позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 26.04.2019 № 104 в частині затвердження абзацу 2 пункту 6.1.3 Державних будівельних норм Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», абзацу 2 пункту 6.1.31 ДБН Б2.2-12:2019 «Планування і забудова територій»; визнати протиправним та нечинним абзац 2 пункту 6.1.3 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», затверджений наказом відповідача від 26.04.2019 № 104; визнати протиправним та нечинним абзац 2 п. 6.1.31 Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» «Розміщення багатоквартирних (секційних) будинків в кварталах садибної забудови не допускається».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 березня 2021 року у справі № 640/17011/20 (№ ЄДРСР 96078072) позовну заяву громадської організації «Коло Українських Будівельників» - задовольнити у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 №104 в частині затвердження абзацу 2 пункту 6.1.3 Державних Будівельних Норм Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», а саме «Максимально допустима висота* (поверховість) житлової забудови визначається від чисельності населення та класифікації населеного пункту: сільські населені пункти чисельністю до 1 тис. осіб - виключно садибна забудова; сільські населені пункти чисельністю понад 1 тис. осіб - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 12 м (до 4-х поверхів включно); селища міського типу - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 15 м (до 5 поверхів включно); міста чисельністю до 50 тис. осіб включно - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 27м (до 9 поверхів включно); міста чисельністю понад 50 до 100 тис. осіб включно - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 48 м (до 16 поверхів включно); міста чисельністю понад 100 тис. осіб - висотність багатоквартирної житлової забудови встановлюється документацією з просторового планування;

* Висота визначається без врахування шатрової покрівлі у разі її влаштування.

Примітка. У разі будівництва об`єкта на складному рельєфі висота визначається з врахуванням цокольного поверху.

Багатоквартирна забудова».

Абзац 2 пункту ДБН 6.1.31 Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» «Розміщення багатоквартирних (секційних) будинків в кварталах садибної забудови не допускається».

Визнано протиправним та нечинним абзац 2 пункту 6.1.3 Державних Будівельних Норм Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 №104, а саме: «Максимально допустима висота (поверховість) житлової забудови визначається від чисельності населення та класифікації населеного пункту: сільські населені пункти чисельністю до 1 тис. осіб - виключно садибна забудова; сільські населені пункти чисельністю понад 1 тис. осіб - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 12 м (до 4-х поверхів включно); селища міського типу - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 15 м (до 5 поверхів включно); міста чисельністю до 50 тис. осіб включно - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 27м (до 9 поверхів включно); міста чисельністю понад 50 до 100 тис. осіб включно - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 48 м (до 16 поверхів включно); міста чисельністю понад 100 тис. осіб - висотність багатоквартирної житлової забудови встановлюється документацією з просторового планування;

* Висота визначається без врахування шатрової покрівлі у разі її влаштування.

Примітка. У разі будівництва об`єкта на складному рельєфі висота визначається з врахуванням цокольного поверху».

Визнано протиправним та нечинним абзац 2 пункту 6.1.31 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» «Розміщення багатоквартирних (секційних) будинків в кварталах садибної забудови не допускається».

В апеляційному суді справа розглядалась двічі.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 1 вересня 2021 року у справі № 640/17011/20 (№ ЄДРСР 99361900) апеляційну скаргу Міністерства розвитку громад та територій України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 3 березня 2021 року залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 3 березня 2021 року у справі № 640/17011/20 за адміністративним позовом Громадської організації «Коло Українських Будівельників» до Міністерства розвитку громад та територій України про визнання протиправним та скасування наказу в частині - залишено без змін.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2022 року у справі № 640/17011/20 (№ ЄДРСР 107812277) рішення Окружного адміністративного суду від 3 березня 2021 року у справі № 640/17011/20. Ухвалено нове рішення, яким позов Громадської організації «Коло Українських Будівельників» до Міністерства розвитку громад та територій України про визнання протиправним та скасування наказу в частині задоволено:

визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 №104 в частині затвердження абзацу 2 пункту 6.1.3 Державних Будівельних Норм Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», а саме «Максимально допустима висота* (поверховість) житлової забудови визначається від чисельності населення та класифікації населеного пункту: - сільські населені пункти чисельністю до 1 тис. осіб - виключно садибна забудова; - сільські населені пункти чисельністю понад 1 тис. осіб - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 12 м (до 4-х поверхів включно); - селища міського типу - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 15 м (до 5 поверхів включно); - міста чисельністю до 50 тис. осіб включно - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 27м (до 9 поверхів включно); - міста чисельністю понад 50 до 100 тис. осіб включно - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 48 м (до 16 поверхів включно); - міста чисельністю понад 100 тис. осіб - висотність багатоквартирної житлової забудови встановлюється документацією з просторового планування; * Висота визначається без врахування шатрової покрівлі у разі її влаштування. Примітка. У разі будівництва об`єкта на складному рельєфі висота визначається з врахуванням цокольного поверху. Багатоквартирна забудова». Абзац 2 пункту ДБН 6.1.31 Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» «Розміщення багатоквартирних (секційних) будинків в кварталах садибної забудови не допускається»;

визнати протиправним та нечинним абзац 2 пункту 6.1.3 Державних Будівельних Норм Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 №104, а саме: «Максимально допустима висота (поверховість) житлової забудови визначається від чисельності населення та класифікації населеного пункту: - сільські населені пункти чисельністю до 1 тис. осіб - виключно садибна забудова; - сільські населені пункти чисельністю понад 1 тис. осіб - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 12 м (до 4-х поверхів включно); - селища міського типу - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 15 м (до 5 поверхів включно); - міста чисельністю до 50 тис. осіб включно - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 27м (до 9 поверхів включно); - міста чисельністю понад 50 до 100 тис. осіб включно - садибна забудова та багатоквартирні житлові будинки висотою до 48 м (до 16 поверхів включно); - міста чисельністю понад 100 тис. осіб - висотність багатоквартирної житлової забудови встановлюється документацією з просторового планування; * Висота визначається без врахування шатрової покрівлі у разі її влаштування. Примітка. У разі будівництва об`єкта на складному рельєфі висота визначається з врахуванням цокольного поверху»;

визнати протиправним та нечинним абзац 2 пункту 6.1.31 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» «Розміщення багатоквартирних (секційних) будинків в кварталах садибної забудови не допускається».

Зобов`язано Міністерство розвитку громад та територій України невідкладно опублікувати резолютивну частину цієї постанови суду після набрання нею законної сили у виданні, в якому було офіційно оприлюднено наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 №104.

07 грудня 2022 року постанова ШААС від 07.12.2022 у справі № 640/17011/20 набрала законної сили.

Як свідчать дані ЄДРСР, постанова ШААС від 07 грудня 2022 року у справі № 640/17011/20 в касаційному порядку не переглядалась.

Частина 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, визначає, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Державні Будівельні Норми Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 №104 обов`язкові для органів державного управління підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об`єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських населених пунктів на інших територіях.

До моменту визнання нечинними ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» в судовому порядку, абзац 2 підпункту 6.1.3 пункту 6.1 розділу 6, містив норму, яка визначала максимально допустиму висоту (поверховість) житлової забудови в сільських населених пунктах з чисельністю населення понад 1 тис. осіб садибна забудова та багатоквартирні житлові будинку становить до 12 м (до 4 поверхів включно).

Тож, ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» закріплює обов`язкові вимоги у сфері будівництва, містобудування та архітектури; поширюються на невизначене коло осіб - органи державної влади, органи місцевого самоврядування суб`єктів господарювання, які провадять будівельну, містобудівну, архітектурну діяльність та забезпечують виготовлення продукції будівельного призначення; розраховані на їх неодноразове застосування, у зв`язку з чим ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», як і наказ про їх затвердження, є нормативно-правовим актом у розумінні КАС України.

А тому, абз.2 пп.6.1.3 п.6.1 розд. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» є складовою нормативно-правового акту, що на законодавчому рівні закріплює максимально допустиму висоту (поверховість) житлової забудови, серед іншого, в сільських населених пунктах з чисельністю населення понад 1 тис. осіб.

Втім, після того, коли 07.12.2022 Шостий апеляційний адміністративний суд переглянув в апеляційному порядку рішення Окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі № 640/17011/20 і визнав протиправним та нечинним абз.2 пп.6.13 п.6.1 розд.6 згаданих ДБН, то на законодавчому рівні зникли законодавчі обмеження у даній сфері правовідносин.

На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2022 у справі № 640/17011/20 Міністерством розвитку громад та територій України новий нормативно-правовий акт, який, серед іншого, регулює максимально допустиму висоту (поверховість) житлової забудови в сільських населених пунктах не приймався.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Тож, здійснюючи основне завдання адміністративного судочинства, суд досліджує правомірність рішення суб`єкта владних повноважень на підставі відповідного законодавства, чинного на момент його прийняття (вчинення).

Утім, відповідач у справі приймаючи рішення викладене в листі ZD01:8071-2408-3599-0575 про відмову у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень «Будівництво групи багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Петриків», реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:4802-7249-1367-8190, затверджених наказом Відділу комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Великоберезовицької селищної ради від 24 травня 2024 року № 141, застосував до врегулювання відносин абзац 2 підпункту 6.1.3 пункту 6.1 розділу 6 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», тобто норму, яка визначала максимально допустиму висоту (поверховість) житлової забудови в сільських населених пунктах з чисельністю населення понад 1 тис. осіб садибна забудова та багатоквартирні житлові будинку становить до 12 м (до 4 поверхів включно). Але, цитована норма, як частина нормативно-правового акту, визнана протиправною та нечинною з 07 грудня 2022 року, тобто дати набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 640/17011/20.

Отже, відповідач приймаючи оскаржуване рішення хоча й діяв у межах наданих повноважень (бо за своєю суттю розгляд поданої позивачами заяви віднесено до компетенції відповідача), однак обравши для застосування норму права, яка втратила чинність, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією і законами України.

Відтак, рішення відділу комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району, викладене в листі ZD01:8071-2408-3599-0575 про відмову у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень «Будівництво групи багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Петриків», реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:4802-7249-1367-8190, затверджених наказом Відділу комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Великоберезовицької селищної ради від 24 травня 2024 року № 141, з урахуванням визначення граничнодопустимої висотності будинків до 36 м (тридцять шість метрів), є протиправним та підлягає скасуванню.

Для поновлення порушених прав позивачів, суд зазначає наступне.

Частина перша статті 2 КАС України декларує, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У судовій практиці ефективність судового захисту оцінюється з позиції інтересів особи, яка зазнала порушення, а саме з огляду на те, чи приведе застосування того чи іншого способу захисту до відновлення права або чи здатне компенсувати його застосування порушене право.

Ефективний засіб правого захисту (у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що знайшло своє підтвердження в чисельних висновках Європейського суду з прав людини. Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02) спосіб захисту, що вимагається ст. 13 зазначеної Конвенції, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

У світлі пошуку ефективного способу захисту порушених прав позивачів, стержньовим, є питання про дискреційні повноваження відповідача та суб`єкта владних повноважень та межі втручання в їх реалізацію адміністративного суду.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету міністрів Ради Європи № R (80)2 від 11 березня 1980 року, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Відповідно до п. 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року №1395/5 визначено, що дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проєктом нормативно-правового акта.

Згідно з п. 2.4 цієї Методології наведено ознаки дискреційних повноважень, фактори, від яких залежать їх види, обсяг і порядок їх закріплення, а також можливі способи закріплення дискреційних повноважень у нормативно-правових актах і проєктах нормативно-правових актів.

Частиною третьою статті 6 Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-ІХ «Про адміністративну процедуру», визначено, що здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов: 1) дискреційне повноваження передбачено законом; 2) дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом; 3) правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом; 4) вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.

Суд звертає увагу на те, що виключений перелік підстав для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень, наведений у ч.4 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У спірній ситуації відповідач не жодну із наведених вище підстав, викладених у диспозиції згаданої норми права не покликався.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі №522/6069/14-а виснувала, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду. Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин. За обставинами справи, що розглядалася, відповідач уповноважений орган містобудування та архітектури не мав права відмовити у видачі МБУО, оскільки у нього були відсутні визначені чинним законодавством підстави для такої відмови, а отже, у нього не було можливості вибору конкретного рішення з певного кола варіантів на власний розсуд, що водночас свідчить про наявність у такого відповідача обов`язку надати МБУО. Водночас, реалізацією відповідачем своїх дискреційних повноважень при наданні МБУО буде вважатися саме визначення ним змісту таких умов та обмежень. Як наслідок, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком судів попередніх інстанцій про необхідність зобов`язання уповноваженого органу містобудування та архітектури надати позивачу МБУО, оскільки за відсутності встановлення судом визначених законом підстав для відмови у видачі МБУО таке рішення не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Наведений висновок Великої Палати Верховного Суду знайшов своє застосування у цілій низці справ.

Так, аналогічна позиція щодо відсутності втручання суду в дискреційні повноваження уповноваженого органу містобудування та архітектури у разі зобов`язання останнього надати МБУО викладена в постановах Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі №640/9160/19, від 17 червня 2020 року у справі №826/3608/18, від 11 серпня 2021 року у справі №826/5804/18, від 1 травня 2023 року у справі №420/14913/21, від 16 травня 2023 року у справі №640/4844/22, від 27 червня 2023 року у справі №640/15393/20, від 11 серпня 2023 року у справі №404/3844/17, від 23 листопада 2023 року у справі №640/9995/20.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Верховний Суд, аналізуючи вищенаведені положення КАС України зазначив, що за приписами вказаних норм у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, то суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення (зокрема, постанова Верховного Суду від 20 червня 2024 року у справі № 340/2259/23).

Спірним у цій справі є питання граничної поверховості багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення, що планується будувати за адресою: АДРЕСА_1 на земельних ділянках, кад. номери: :02:001:2242, :02:001:1935 та :02:001:1793, з цільовим призначенням 02.03 «Для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку».

Як видно з містобудівного розрахунку на земельних ділянках кад. номери: :02:001:2242, :02:001:1935 та :02:001:1793, з цільовим призначенням 02.03 «Для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку», планується будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення поверховністю до 9 поверхів, граничною висотністю до 36 м.

Отже, для ефективного захисту порушених прав позивачів Великоберезовицьку селищна раду Тернопільського району в особі Відділу комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою, необхідно зобов`язати внести зміни до містобудівних умов та обмежень для проектування будівництва «Будівництво групи багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Петриків», реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:4802-7249-1367-8190, затверджених наказом відділу комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Великоберезовицької селищної ради від 24 травня 2024 року № 141, з урахуванням визначення граничнодопустимої висотності будинків до 36 м (тридцять шість метрів).

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність обгрунтованих підстав для задоволення позову повністю.

Відповідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, із Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району необхідно стягнути:

в користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211,20 грн, що сплачений за звернення до суду із позовною заявою;

в корить ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1 211,20 грн, що сплачений за звернення до суду із позовною заявою.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району, викладене в листі ZD01:8071-2408-3599-0575 про відмову у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень «Будівництво групи багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Петриків», реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:4802-7249-1367-8190, затверджених наказом Відділу комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Великоберезовицької селищної ради від 24 травня 2024 року № 141, з урахуванням визначення граничнодопустимої висотності будинків до 36 м (тридцять шість метрів).

Зобов`язати Великоберезовицьку селищну раду Тернопільського району в особі Відділу комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою, внести зміни до містобудівних умов та обмежень для проектування будівництва «Будівництво групи багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Петриків», реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:4802-7249-1367-8190, затверджених наказом відділу комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Великоберезовицької селищної ради від 24 травня 2024 року № 141, з урахуванням визначення граничнодопустимої висотності будинків до 36 м (тридцять шість метрів).

Стягнути з Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району в користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211,20 грн, що сплачений за звернення до суду із позовною заявою.

Стягнути з Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району в корить ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1 211,20 грн, що сплачений за звернення до суду із позовною заявою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Великоберезовицька селищна рада (місцезнаходження/місце проживання: вул. Степана Бандери, 26,смт Велика Березовиця,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,47724 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

Головуючий суддя Подлісна І.М.