Справа № 460/27213/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/27213/23 пров. № А/857/5486/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31.01.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл., Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 31.01.2024р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 31.01.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

27.11.2023р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправним рішення відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Івано-Франківській обл. № 75 від 11.08.2023р. про відмову в призначенні пенсії в частині відмови йому в призначенні пенсії у відповідності до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати відповідача ГУ ПФ України Рівненської обл. призначити йому пенсію у відповідності до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 6 (шість) років, з дня подання заяви про призначення пенсії, а саме з 03.08.2023р.;

визнати протиправним рішення відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. № 75 від 11.08.2023р. про відмову в призначенні пенсії в частині відмови у зарахуванні до його загального страхового стажу періодів зайняття підприємницькою діяльністю з 22.04.1999р. по 30.06.2000р., з 01.07.2003р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2009р.;

зобов`язати відповідача ГУ ПФ України Рівненської обл. зарахувати до його загального страхового стажу періоди зайняття підприємницькою діяльністю з 22.04.1999р. по 30.06.2000р., з 01.07.2003р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2009р.;

стягнути з відповідача на його користь всі понесені судові витрати (а.с.1-23).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами (а.с.54-55).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31.01.2024р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним рішення відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. № 75 від 11.08.2023р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано відповідача ГУ ПФ України в Рівненській обл. зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди зайняття підприємницької діяльності з 22.04.1999р. до 30.06.2000р., з 01.07.2003р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2009р., а також призначити йому пенсію у відповідності до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зі зниженням пенсійного віку на 6 (шість) років, з дня подання заяви про призначення пенсії, а саме з 03.08.2023р. (а.с.70-79).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Рівненській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.80-84).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що згідно результатів розгляду заяви про призначення пенсії з доданими документами позивач проживав у зоні гарантованого добровільного відселення у с.Любиковичі з 26.04.1986р. по 08.06.1987р., з 22.05.1989р. по 30.08.1989р., з 02.01.1991р. по 24.04.1991р. та з 05.10.1993р. по 02.01.1994р. Період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення становить 02 роки 01 місяць 13 днів (з них станом на 01.01.1993р. становить 01 рік 10 місяців 15 днів).

Зобов`язуючи пенсійний орган зарахувати стаж роботи у період зайняття підприємницькою діяльністю, судом неналежно оцінено пояснення відповідача, щодо зарахування до страхового стажу зайняття підприємницькою діяльністю, що визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набув чинності 01.01.2004р.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004р. підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004р. - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01.07.2000р. - довідка пенсійного органу про сплату страхових внесків, після 01.07.2000р. - довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Враховуючи вищенаведене, період з 22.04.1999р. по 30.06.2000р., з 01.07.2003р. по 31.12.2006р. зарахувати до страхового стажу неможливо, оскільки відсутні будь-які документи на підтвердження та відомості про систему оподаткування.

Позивач ОСОБА_1 скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.116-117).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с.Любиковичі Сарненського району Рівненської обл. (а.с.24-25), є громадянином, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 15.02.1994р. (категорія 3)(а.с.26).

В паспорті громадянина України НОМЕР_2 є відмітки про те, що ОСОБА_1 з 07.05.1990р. зареєстрований в с.Любиковичі Сарненського району Рівненської обл.

Довідкою Старостинського округу № 11 Виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської обл. № 13/11-546 від 07.06.2023р. підтверджено, що ОСОБА_1 проживав на території Любиковицького старостинського округу, а саме в с.Любиковичі, з 18.12.1985р. по 08.06.1987р., з 22.05.1989р. по 30.08.1989р. та проживає там з 07.05.1990р. і по теперішній час (а.с.42).

Позивач навчався в Любиковицькій середній школі, яку закінчив в 1986 році і отримав атестат про середню освіту НОМЕР_3 (а.с.37).

Довідкою Державного професійно-технічного навчального закладу «Сарненський професійний аграрний ліцей» № 152/03-47 від 25.05.2023 підтверджено, що ОСОБА_1 навчався в Сарненському сільському профтехучилищі № 1 на курсах водіїв транспортних засобів (категорії С) з 06.12.1986р. по 12.03.1987р. (а.с.33).

Згідно з відмітками у трудовій книжці серії НОМЕР_4 позивач з 09.06.1987р. по 16.05.1989р. проходив строкову військову службу (а.с.30).

Із змісту довідки Державного професійно-технічного навчального закладу «Білоцерківський професійний ліцей» № 221 від 31.05.2023р. слідує, що ОСОБА_1 навчався в Білоцерківському середньому професійно-технічному училищі № 15 в групі № 29 за професією «Радіомеханік по ремонт і обслуговуванню телерадіоапаратури» на денній формі навчання з 01.09.1989р. по 24.06.1991р., в подальшому був направлений на роботу на Рівненську БРГ. Із 02.01.1991р. по 24.06.1991р. група № 29 виходила на виробничу практику (наказ № 246 від 27.12.1990р.)(а.с.35).

В свою чергу, довідкою ТзОВ «Телерадіоремонт» № 1/23 від 01.08.2023р. підтверджено, що ОСОБА_1 з 02.01.1991р. по 24.01.1991р. проходив виробничу практику на Сарненській дільниці Рівненського обласного підприємства «Побутрадіотехніка»(а.с.36).

Згідно відомостей трудової книжки позивач:

з 09.07.1991р. по 01.03.1992р. працював радіомеханіком в Рокитнівській дільниці Рівненської промислово-комерційної фірми «Електрон»;

з 02.03.1992р. по 04.10.1993р. працював радіомеханіком в Сарненській ТТЦ Рівненської промислово-комерційної фірми «Електрон»;

з 03.01.1994р. по 16.10.1998р. працював радіомеханіком Сарненського ТТЦ Рівненської промислово-комерційної фірми «Електрон»;

з 20.10.1998р. по 30.06.2000р. працював експедитором в ПП «Санта» (а.с.30-32).

22.04.1999р. позивач зареєструвався фізичною особою-підприємцем /ФОП/, свідоцтво серії НОМЕР_5 (а.с.38).

Згідно Свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_6 ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2012р. обрав спрощену систему оподаткування зі ставкою податку 10 % - 1 група за видами діяльності «Ремонтелектронної апаратури побутового призначення для приймання, записування, відтворення звуку й зображення», «Ремонт інших побутових виробів і предметів особистого вжитку»; податкова адреса: с.Любиковичі (а.с.39-40).

Довідкою ГУ ДПС у Рівненській обл. № 1700-0214-8/76702 від 29.08.2023р. стверджується, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Сарненській ДПІ з 18.04.2003р. по даний час. В період з 18.04.2003р. по 30.06.2003р. та з 01.01.2007р. по 31.03.2007р. позивач перебував на загальній системі оподаткування, а з 01.07.2003р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по даний час знаходиться на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (а.с.41).

03.08.2023р. позивач звернувся до ГУ ПФ України в Рівненській обл. із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.27-28).

Після реєстрації заяви та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що призначає пенсію, згідно принципу екстериторіальності, визначено ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл.

Рішенням ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. № 75 від 11.08.2023р. позивачу відмовлено в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Підставою для прийняття такого рішення слугувало те, що заявник проживав у зоні гарантованого добровільного відселення у с.Любиковичі з 26.04.1986р. по 08.06.1987р., з 22.05.1989р. по 30.08.1989р., з 02.01.1991р. по 24.04.1991р., з 05.10.1993р. по 02.01.1994р. Станом на 01.01.1993р. період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення становить 01 рік 10 місяців 15 днів. До періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не враховано час навчання, окрім практики, та час роботи за межами зазначеної зони. До страхового стажу відповідно до наданих документів не зараховано: 1) період роботи у колгоспі у 1988 році згідно довідки № 29 від 25.07.2023р. до досягнення 14-річного віку; 2) період роботи з 01.07.2000р. по 01.10.2002р. згідно записів у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_7 від 01.09.1986р., оскільки відсутні відомості про роботу в цьому періоді в системі персоніфікованого обліку; 3) час догляду батька за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи з 3-річного віку до досягнення нею 12-річного віку, оскільки заявник працював в зазначеному періоді за відомостями трудової книжки та за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців наявна інформація про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця з 22.04.1999р. по теперішній час; 4) період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності з 22.04.1999р. по 31.12.2009р., оскільки відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу, а за період до 31.12.2003р. відсутні документи про сплату страхових внесків або свідоцтво про сплату єдиного податку або спеціального торгового патенту, або патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, чи довідка про реєстрацію особи як суб`єкта, підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування. В реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальних відомостях про застраховану особу - довідка форми ОК-5) за 2010 та 2017 рік наявні місяці зі сплатою страхових внесків, які є меншими ніж мінімальний страховий внесок, а за 2023 рік відсутній звіт (а.с.43-44).

Згідно відомостей розрахунку стажу для права на пенсію, що сформований за допомогою Автоматизованої системи ПФ України, стаж ОСОБА_1 станом на 29.08.2023р. складає 25 років 04 місяці 11 днів (а.с.45).

Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформовану засобами автоматичних систем ПФ України 07.07.2023р. (форма ок-5) вміщують дані про наявність у позивача страхового стажу за період здійснення підприємницької діяльності за 2010-2022 роки (а.с.47-50).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що з 26.04.1986р. по 01.01.1993р. позивач прожив у зоні гарантованого добровільного відселення 03 роки 06 місяців 19 днів. Таким чином, відносно ОСОБА_1 виконується така обов`язкова умова наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як факт проживання та/або праці у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років в періоді з 26.04.1986р. до 01.01.1993р.

При цьому, після 01.01.1993р. позивач постійно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення; на день прийняття спірного рішення ОСОБА_1 продовжував проживати в с.Любиковичі.

Отже, позивач набув право на максимальне зниження пенсійного віку, а саме на 6 (шість) років.

На час звернення із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах 03.08.2023р. позивачу виповнилося 54 роки; його страховий стаж (визнаний стороною відповідачів) на цей момент склав 25 років 04 місяці 11 днів.

На момент звернення позивача за призначенням пенсії на пільгових умовах необхідний страховий стаж становив 30 років. Враховуючи право позивача на зниження пенсійного віку на 06 років, а відповідно і його право на зменшення страхового стажу на кількість років зменшення пенсійного віку, виходить, що необхідною умовою призначення у 2023 році пенсії зі зниженням пенсійного віку було досягнення позивачем 54-річного віку та наявність страхового стажу на рівні 24 роки (30-6=24).

Обидві умови виконувались, а тому жодних підстав для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах у пенсійного органу не було.

Окрім цього, відсутність заборгованості перед податковим та пенсійним органами свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності, а тому відповідні періоди провадження підприємницької діяльності відповідачі неправомірно не зараховують до страхового стажу позивача.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Частиною 1 ст.9 Закону України № 1058-IV від 09.03.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01.01.2004р., передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч.1 ст.55 вказаного Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 2 ч.1 ст.55 наведеного Закону передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, норми спеціального закону в розглядуваному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що умовою зменшення пенсійного віку є наявність факту проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993р.

Спір між позивачем та відповідачами у розглядуваній справі фактично виник щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, необхідного стажу та, відповідно, права користуватися пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Як встановлено судом першої інстанції, на момент аварії (26.04.1986р.) позивач проживав в с.Любиковичі Сарненського району.

Зазначений населений пункт включений до додатку №1 «Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення» постанови КМ УРСР № 106 від 23.07.1991р. «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зі змінами), а саме як населений пункт, що розташований в зоні гарантованого добровільного відселення (III зона).

В цьому населеному пункті позивач проживав до 08.06.1987р., тобто до вибуття на строкову військову службу, яку проходив з 09.06.1987р. по 16.05.1989р.

Звідси, початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки), що передбачена приміткою до п.2 ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовна до позивача, оскільки він з 26.04.1986р. по 31.07.1986р. постійно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення.

Також документально підтверджено, що ОСОБА_1 з 01.09.1989р. по 24.06.1991р. навчався в Білоцерківському середньому професійно-технічному училищі № 15 на денній формі навчання, відповідно до чого в радіаційно забрудненій зоні не проживав. Однак, з 02.01.1991р. по 24.06.1991р. він проходив виробничу практику на Сарненській дільниці Рівненського обласного підприємства «Побутрадіотехніка» і в цей час проживав в с.Любиковичі.

Згідно відомостей трудової книжки позивач з 09.07.1991р. по 01.03.1992р. працював в Рокитнівській дільниці Рівненської промислово-комерційної фірми «Електрон», з 02.03.1992р. по 04.10.1993р. - в Сарненській ТТЦ Рівненської промислово-комерційної фірми «Електрон».

Обставини роботи позивача у районних центрах, які розташовані на відстані 65,8 км та 18,6 км (відповідно) від зареєстрованого місця проживання, не спростовують факт постійного проживання у відповідному населеному пункті. При цьому, селище Рокитне також віднесене до III зони радіаційного забруднення.

Звідси, під час судового розгляду підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 26.04.1986р. по 01.01.1993р. прожив у зоні гарантованого добровільного відселення 03 роки 06 місяців 19 днів (з 26.04.1986р. до 08.06.1987р. - 01 рік 01 місяць 13 днів, з 22.05.1989р. до 30.08.1989р. - 03 місяці 08 днів, з 02.01.1991р. по 24.06.1991р. - 05 місяців 22 дні, 25.06.1991р. по 01.01.1993р. - 01 рік 06 місяців 06 днів).

Таким чином, відносно ОСОБА_1 виконується така обов`язкова умова наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як факт проживання та/або праці у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років в періоді з 26.04.1986р. до 01.01.1993р.

Також після 01.01.1993р. позивач постійно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення, працюючи з 02.03.1992р. по 04.10.1993р. та з 03.01.1994р. по 16.10.1998р. в Сарненській ТТЦ Рівненської промислово-комерційної фірми «Електрон», а з 22.04.1999р. займаючись індивідуальною підприємницькою діяльністю.

На день прийняття спірного рішення ОСОБА_1 проживав в с.Любиковичі та був зареєстрованим суб`єктом господарювання.

Отже, позивач набув передбачене абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII право на максимальне зниження пенсійного віку, а саме на 6 років.

На момент звернення до ГУ ПФ України в Рівненській обл. із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах (03.08.2023р.) позивач досяг 54-річного віку; його страховий стаж (визнаний стороною відповідачів) на цей момент склав 25 років 04 місяці 11 днів.

Згідно абз.1 ч.1 ст.55 Закону України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

В свою чергу, статтею 26 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Таким чином, на момент звернення позивача за призначенням пенсії на пільгових умовах необхідний страховий стаж становив 30 років.

Враховуючи право позивача на зниження пенсійного віку на 6 років, а відповідно і його право на зменшення страхового стажу на кількість років зменшення пенсійного віку, тому необхідною умовою призначення у 2023 році ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку є досягнення ним 54-річного віку та наявність страхового стажу на рівні 24 роки (30-6=24).

Обидві умови дотримані, через що жодних підстав для відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах в пенсійного органу не було.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного та послідовного висновку про те, що рішення ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. № 75 від 11.08.2023р. про відмову в призначенні пенсії у відповідності до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправним і необґрунтованим, а відтак підлягає скасуванню з покладенням на ГУ ПФ України в Рівненській обл. обов`язку призначити позивачу пенсію у відповідності до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зі зниженням пенсійного віку на 06 років, з дня подання заяви про призначення пенсії, а саме з 03.08.2023р.

Що стосується страхового стажу позивача, то колегія суддів враховує наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» /Закон № 1788-XII/, Законом України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /Закон № 1058-ІV/, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою Правління ПФ України № 22-1 від 25.11.2005р. /Порядок № 22-1/, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 637 від 12.08.1993р. /Порядок № 637/.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до п.п.«а», «б» ч.1. ст.3 Закону №1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема:

особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України;

особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України;

Відповідно до ст.56 Закону № 1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

У ст.1 Закону № 1058-ІV наведено наступні визначення:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За приписами п.1 ч.1 ст.24 Закону № 1058-ІV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст.24 Закону № 1058-ІV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже, обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію фізичній особі-підприємцю є наявність стажу роботи, за умови сплати останніми страхових внесків до ПФ України.

Відповідно до п.1 ч.3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Окрім того, постановою КМ України № 793 від 03.10.2018р. доповнено п.4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р., новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Також, правлінням Пенсійного фонду зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31.07.2014р. за № 895/25672 постанову «Про внесення змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою були внесені зміни до Порядку №22-1.

З урахуванням внесених змін, зокрема, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Отже, за вказаними змінами законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб-підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Натомість, періоди провадження підприємницької діяльності з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності лише у разі перебування особи на спрощеній системі оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку.

Відповідно до пп.2 п.2.1 Порядку № 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Отже, належними доказами, якими підприємець, який перебував на загальній системі оподаткування, може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01.07.2000р. - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01.07.2000р. - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.10.2018р. по справі № 643/20104/15-а.

За таких обставин, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:

з 01.01.1998р. по 31.12.2003р. періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків;

з 01.05.1993р. для осіб, які обрали загальний спосіб оподаткування, період провадження підприємницької діяльності до 01.07.2000р. зараховується до страхового стажу за умови надання особою документів про сплату страхових внесків, а з 01.07.2000р. періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням загальної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджена Указом Президента України № 727/98 від 03.07.1998р. «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва», який діяв до 01.01.2012р., зокрема, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи.

Починаючи з 01.01.2011р., діють положення Податкового кодексу /ПК/ України, у главі 1 розділу XIV якого встановлено правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку.

Пунктом 291.2. ст.291 ПК України визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Як встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_1 зареєстрований ФОПом, починаючи з 22.04.1999р.

Отже, вказана обставина за умови підтвердження свідоцтвом про державну реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності є достатньою умовою для зарахування до трудового стажу позивача періоду підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 30.06.2000р.

З 01.07.2003р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2009р. позивач перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку, що підтверджено довідкою ГУ ДПС у Рівненській обл. № 1700-0214-8/76702 від 29.08.2023р.

Матеріали справи не містять інформації про сплату позивачем єдиного податку за цей період.

Водночас, докази наявності заборгованості щодо сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів за весь період здійснення підприємницької діяльності, відповідачами не представлені.

Відсутність заборгованості перед податковим та пенсійним органами свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності, а тому відповідні періоди провадження підприємницької діяльності відповідачі неправомірно не зараховують до страхового стажу позивача.

Відтак, рішення ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. № 75 від 11.08.2023р. про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку є протиправним.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ України в Рівненській обл.

Приймаючи до уваги викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31.01.2024р. в адміністративній справі № 460/27213/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 23.09.2024р.