Справа № 380/1415/24
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 рокусправа № 380/1415/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач-2), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 04.01.2024 №80 про відмову у призначенні пенсії позивачу згідно із ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати відповідача-2 зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 15.10.1986 по 14.03.1993 та з 05.05.1993 по 22.12.1998;

- зобов`язати відповідача-2 призначити та виплатити позивачу пенсію за віком згідно із ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 29.12.2020.

Ухвалою від 24.01.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.12.2023 про призначення пенсії згідно із ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідач-1 прийняв рішення від 04.01.2024 №80 про відмову у призначенні пенсії.

Так, у рішенні від 04.01.2024 №80 відповідач-1 відмовив у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, покликаючись на таке:

- за даними документів, доданих заявником, до страхового стажу згідно з трудовою книжкою б/н від 19.12.1977 не зараховані періоди роботи з 15.10.1986 по 14.03.1993 відсутня назва організації; з 05.05.1993 по 22.12.1998 - дописаний наказ на звільнення.

Позивач вважає, що він не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем. Більше того, недоліки заповнення трудової книжки не є, на думку позивача, підставою вважати про відсутність трудового стажу за спірний період.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає спірне рішення протиправним та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, а тому звернувся до суду з цим позовом.

06.02.2024 Головне управління ПФУ у Львівській області надіслало відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позову. Зазначає, що відповідач-1 рішенням від 04.01.2024 № 80 відмовив у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Так, згідно з статтею 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менш як 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 01.01.2019, страхового стажу, передбаченого ч. 1 і 2 ст. 26 Закону № 1058-IV, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2024 по 31.12.2024 - від 15 до 21 років.

Зазначає, що наявність страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідач-2 зауважує, що зарахувати період роботи згідно з трудовою книжкою з 15.10.1986 по 14.03.1993 не вбачається за можливе, оскільки відсутня назва організації, як і період роботи з 05.05.1993 по 22.12.1998, оскільки дописаний наказ на звільнення.

Відтак, Головне управління ПФУ у Львівській області вважає, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, тому відсутні підстави для призначення пенсії. Таким чином, дії пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії є правомірними.

Із наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позову.

15.03.2024 Головне управління ПФУ в Харківській області надіслало відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позову. Зазначає, що до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернувся ОСОБА_1 із заявою від 29.12.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, яку за принципом екстериторіальності розглянув відповіда-1, прийнявши рішення від 04.01.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Стверджує, що відповідно до наданих позивачем до заяви документів, вік заявника на момент звернення за призначенням пенсії складав 64 роки 09 місяців 03 дні, страховий стаж складав 14 років 01 місяць 15 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 15.10.1986 по 14.03.1993, оскільки відсутня назва організації; з 05.05.1993 по 22.12.1998, оскільки дописаний наказ на звільнення.

У зв`язку з наведеним відповідач-1 вважає, що відсутні законні підстави для зарахування зазначеного періоду роботи до страхового стажу позивача, а тому рішення про відмову в призначенні пенсії є правомірним а позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Із наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до записів № 9-10 трудової книжки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.12.1977, позивач у період з 15.10.1986 по 14.03.1993 працював у Іванківському кооперативі "Прогрес" Міністерства житлового комунального господарства УССР;

- 15.10.1986 прийнятий на роботу начальником ділянки (наказ від 15.10.1986 № 107);

- 14.03.1993 звільнений з роботи відповідно до ст. 36 КЗоТ УССР за власним бажанням (наказ від 26.02.1993 № 23).

Вказані записи підтверджені також печаткою Іванківського кооперативу "Прогрес" Міністерства житлового комунального господарства УРСР.

Відповідно до записів № 11-12 трудової книжки ОСОБА_1 від 19.12.1977, позивач у період з 05.05.1993 по 22.12.1998 працював у Малому приватному підприємстві "Корона":

- 05.05.1993 прийнятий на роботу на посаду комерційного директора по угоді (наказ від 05.05.1993 № 14-2);

- 22.12.1998 звільнений з роботи у зв`язку із закінченням терміну угоди (зазначено іншим почерком наказ від 22.12.1998 № 272).

Вказані записи підтверджені також печаткою Малого приватного підприємства "Корона".

29.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", додавши до заяви відповідні документи.

04.01.2024 Головне управління ПФУ в Харківській області прийняло рішення № 80 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

У рішенні від 04.01.2024 № 80 відповідач-1 зазначив, що за доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно з трудовою книжкою б/н від 19.12.1977:

- 15.10.1986 по 14.03.1993, оскільки відсутня назва організації;

- 05.05.1993 по 22.12.1998, оскільки дописаний наказ на звільнення.

Вважаючи рішення від 04.01.2024 № 80 незаконним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку доводам позивача про незаконність оспорюваного рішення, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), норми якого суд застосовує в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин.

У розумінні абз. 22 ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом.

Частиною 1 ст. 26 Закону № 1058-IV встановлені умови призначення пенсії за віком. За загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного стажу, визначеного у статті 26 Закону № 1058-IV, який у період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - становить не менше 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Суд встановив, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до відповідача-2 із заявою від 29.12.2023 про призначення пенсії, тобто станом на день звернення із вказаною заявою позивач мав вік 64 роки.

Зі змісту спірного рішення слідує, що страховий стаж позивача за розрахунками пенсійного органу становить 14 років 01 місяць 15 днів. Не зараховані періоди роботи з 15.10.1986 по 14.03.1993 та з 05.05.1993 по 22.12.1998.

Разом з тим, відповідачі не заперечують, що на підтвердження вказаних періодів роботи ОСОБА_1 подав копію трудової книжки від 19.12.1977 із записами № 9-10 про те, що позивач працював у працював у Іванківському кооперативі "Прогрес" Міністерства житлового комунального господарства УССР та із записами № 11-12, про роботу у Малому приватному підприємстві "Корона".

Правовідносини подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовані Порядком, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно з пп. 2 п. 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком, разом з іншими, додаються документи: про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У відповідності до п. 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Аналіз вищезазначених положень дає суду підстави для висновку, що обов`язок ведення трудових книжок законодавцем покладений на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Із запису № 9 трудової книжки ОСОБА_1 від 19.12.1977, суд встановив, що позивач наказом від 15.10.1986 № 107 прийнятий на роботу начальником ділянки у Іванківському кооперативі "Прогрес" Міністерства житлового комунального господарства УССР. Вказане місце праці підтверджується наявним у трудовій книжці відтиском печатки із назвою підприємства - Іванківський кооператив "Прогрес" Міністерства житлового комунального господарства УРСР. Жодних виправлень, які викликають сумнів у недійсності вказаного запису суд не встановив. У трудовій книжці наявний також підпис уповноваженої особи, якою внесений запис.

Суд встановив, що підставою для не зарахування стажу роботи позивача з 15.10.1986 по 14.03.1993 на Іванківському кооперативі "Прогрес" Міністерства житлового комунального господарства УССР слугувала відсутність назви організації.

На думку суду, відсутність назви організації у даному випадку є формальним, оскільки таку можна встановити із відтиску наявних печаток біля записів про прийняття та звільнення ОСОБА_1 із відповідного місця праці.

Відповідно до запису № 11 позивач наказом від 05.05.1993 № 14-2 прийнятий на роботу на посаду комерційного директора по угоді на Малому приватному підприємстві "Корона". Вказане місце праці підтверджується наявним у трудовій книжці відтиском печатки Малого приватного підприємства "Корона". Жодних виправлень, які викликають сумнів у недійсності вказаного запису суд не встановив. У трудовій книжці наявний також підпис уповноваженої особи, якою внесенийзапис.

У свою чергу, підставою для не зарахування відповідачем-1періоду роботи позивача з 05.05.1993 по 22.12.1998 на Малому приватному підприємстві "Корона" слугував запис № 12: 22.12.1998 звільнений з роботи у зв`язку із закінченням терміну угоди (зазначено іншим почерком наказ від 22.12.1996 № 272). Цей запис також підтверджений відтиском печатки підприємства та підписом уповноваженої особи, якою внесений запис.

Суд зауважує, що відповідач-1 не надав суду жодних доказів на спростування факту роботи позивача з 05.05.1993 по 22.12.1998 на Малому приватному підприємстві "Корона".

Зазначені відповідачем-1 обставини щодо дописання наказу та дати наказу про звільнення у даному випадку також є формальними.

Таким чином, доводи відповідача-1 щодо не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів з 15.10.1986 по 14.03.1993 та з 05.05.1993 по 22.12.1998 є безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Варто зауважити, що недоліки у заповненні трудової книжки, враховуючи відсутність сумніву та спору щодо належності трудової книжки позивачу, наявність інших обов`язкових реквізитів, є формальним та таким, що не спричиняє втрату юридичної сили всього документу.

Отже, підхід відповідача-1 до розгляду заяви ОСОБА_1 є свідченням надмірного формалізму, який, у питанні визначення права особи на призначення пенсії, враховуючи значення вказаного питання для заявника, суд розцінює як прояв недобросовісності, нерозумності та непропорційності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що рішення від 04.01.2024 №80 необхідно скасувати, як таке, що не відповідає критеріям обґрунтованості, добросовісності, розумності та пропорційності, з огляду на що є протиправним.

Суд зауважує, що питання про врахування чи не врахування періодів роботи працівника до загального чи пільгового стажу роботи, та, як наслідок, призначення пенсії, є функціями пенсійного органу.

Натомість суд надає оцінку діям/рішенням пенсійного органу у разі виникнення спору про правомірність таких дій/рішень.

За правилами абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Звертаючись до суду із цим позовом позивач просить зарахувати до страхового стажу період роботи з 15.10.1986 по 14.03.1993 та з 05.05.1993 по 22.12.1998, а також призначити та виплатити позивачу пенсію з 29.12.2020.

Втім, із розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , який провів пенсійний орган, суд встановив, що відповідач-1 не зарахував позивачу до страхового стажу періоди роботи з 15.10.1986 по 14.03.1993 та з 05.05.1993 по 22.12.1998.

Разом з тим, зі змісту рішення від 04.01.2024 №80 суд встановив, що заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 подав до пенсійного органу 29.12.2023.

У свою чергу, у позовних вимогах позивач просить призначити та виплатити позивачу пенсію з 29.12.2020, однак ані позовна заява, ані додатки до неї не містять жодного обґрунтування чи доказів звернення 29.12.2020 до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, для вимоги про здійснення призначення пенсії саме з 29.12.2020.

Варто зауважити, що пенсія призначається з дати звернення із заявою про призначення пенсії, як це встановлено частиною 1 статті 45 Закону № 1058-IV, а тому вказану у позовних вимогах дату 29.12.2020 суд вважає безпідставною, що є підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Разом із тим, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача-2 виплатити позивачу пенсію, оскільки виплаті пенсії передує її призначення, тому ця вимога є передчасною, позаяк суд не здійснює захист прав на майбутнє.

Окрім того, суд зауважує, що у справі, що розглядається, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління ПФУ в Харківській області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.

Тому, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що відмовив позивачу у призначенні пенсії, яким, у цьому випадку, є Головне управління ПФУ в Харківській області.

Беручи до уваги наведені вище обставини, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Головного управління ПФУ в Харківській області зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди роботи з 15.10.1986 по 14.03.1993 та з 05.05.1993 по 22.12.1998 та вирішити питання про призначення позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV з дня подання заяви про призначення пенсії 29.12.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами статті 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, буд. 3, під. 2, м. Харків, 61022; ) від 04.01.2024 № 80 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, буд. 3, під. 2, м. Харків, 61022; ) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) періоди роботи з 15.10.1986 по 14.03.1993 та з 05.05.1993 по 22.12.1998 та вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, з дня подання заяви про призначення пенсії 29.12.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (майдан Свободи, Держпром, буд. 3, під. 2, м. Харків, 61022; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна