Справа № 420/13171/24
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.12.2022 по 09.12.2022; з 01.02.2023 по 21.02.2023, з урахуванням фактично виплачених сум;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 70 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.12.2022 по 09.12.2022; з 01.02.2023 по 21.02.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 25.02.2022 року по 24.08.2023, та що згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 №261, на підставі бойового розпорядження командира 122 обр ТрО від 06.11.2022 року №4228дск, позивач вибув у відрядження у оперативне підпорядкування командира 63 омбр та в періоди з 01.12.2022 по 09.12.2022; з 01.02.2023 по 21.02.2023, позивач приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовим розпорядженням командувача ОУВ «Херсон» від 07.12.2022 №552т, а саме: у складі діючих угруповань військ (сил)Сил оборони держави, в ОУВ «Херсон», та на території Бериславського району Херсонської області.

Але, вказує позивач, йому не в повному обсязі здійснювалось нарахування та виплата додаткової винагороди на час дії воєнного стану на території України відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 та що з аналізу наданої відповідачем відповіді на адвокатський запит та додатків до нього вбачається ненарахування та невиплата у повному розмірі додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100 000 грн, в розрахунку на місяць, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р., за періоди безпосередньої участі позивача у бойових діях забезпечення здійснення заходів із національної безпеки та оборони в періоди: з 01.12.2022 по 09.12.2022, 01.02.2023 по 21.02.2023 (періоди безпосередньої участі у бойових діях згідно довідки в/ч НОМЕР_2 від 23.12.2022 р. № 8976; довідки військової частини НОМЕР_3 від 23.03.2023 №130), факт недоплати позивачеві додаткової винагороди також додатково підтверджується витягом із карткового рахунку позивача, у зв`язку із чим, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди.

До суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що з позовними вимогами викладеними у позовній заяві відповідач не згоден, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Представником відповідача у відзиві вказано, що з наявних у матеріалах справи документів вбачається, що позивач з 06.11.2022 по 23.02.2023 перебував у відрядженні та не перебував у військовій частині НОМЕР_1 (згідно наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 №261 та від 23.02.2023 №54), а виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень протягом зазначених періодів здійснювалась на підставі довідок, виданих на виконання пункту 4 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29, зокрема, за грудень 2022, що підтверджено документами, наявними в матеріалах справи.

Так, вказує відповідач, на підставі довідки військової частини НОМЕР_2 від 23.12.2022 №2976 (вх. №7 від 03.01.2023) видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративногосподарської діяльності) від 05.01.2023 №5, згідно якого позивачеві нараховано та виплачено додаткову винагороду на період дії воєнного стану у розрахунку 100000 гривень на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 01.12.2022 по 09.12.2022.

Відповідач також зазначає у відзиві, що з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 від 23.03.2023 №130, молодший сержант ОСОБА_1 у період з 01.02.2023 по 21.02.2023 виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовим розпорядженням командувача ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, в ОУВ «Херсон» та на території Бериславського району Херсонської області. Разом із тим, згідно наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.03.2023 №52 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій», протягом лютого 2023 територія Бериславського району Херсонської області не перебувала у відповідному переліку.

Таким чином, вказує відповідач, зазначена довідка військової частини НОМЕР_3 від 23.03.2023 №130 лише підтверджує право позивача на отримання додаткової винагороди із розрахунку 30000 гривень на місяць (яка була йому нарахована і виплачена згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2023 №67, що підтверджено наявними довідками про доходи позивача та випискою по картці від 23.04.2024), та оформлена на виконання вимог пунктів 5, 7 розділу XXXIV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260.

06.05.2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Розгляд справи вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 25.02.2022 року по 24.08.2023 року.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2022 року №261, вважати такими, що вибули у відрядження з 06 листопада 2022 року у оперативне підпорядкування командира НОМЕР_4 омбр молодший сержант ОСОБА_1 , командир кулеметного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки, підстава: бойове розпорядження командира НОМЕР_5 обр ТрО від 06.11.2022 року №4228 дск.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2022 року №289 вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків: 4.2. У відрядження: з оперативного підпорядкування 63 омбр, в оперативне підпорядкування згідно бойового розпорядження оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №555т від "07" грудня 2022 року, надані військовослужбовці зведеної штурмової роти 181 об ТрО 122 обр ТрО, які "10" грудня 2022 року продовжують виконувати бойові завдання згідно бойового розпорядження оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №4426дск від "02" серпня 2022 року нижчепойменований склад військовослужбовців, зокрема молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира кулеметного відділення взводу вогневої підтримки взводу вогневої підтримки.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 22.02.2023 року №53 вважати такими, що вибули з відрядження, з району виконання бойових завдань за призначенням, нижчепойменованих військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 №392дск від "21" лютого 2023 року зокрема молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира кулеметного відділення взводу вогневої підтримки взводу вогневої підтримки.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2023 року №54 4. вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків з відрядження з в/ч НОМЕР_3 молодший сержант ОСОБА_1 , командир кулеметного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки. Підстава: витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 22.02.2023 року №53.

Позивач вважаючи, що за періоди з 01.12.2022 року по 09.12.2022 року та з 01.02.2023 року по 21.02.2023 року йому не нараховано та не виплачено додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини суд зазначає таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до абзацу 1 статті 1-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XІІ), законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який станом на дату прийняття даного рішення не припинено та не скасовано.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято постанову №168, пунктом 1 якої (в первинній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної Постанови КМУ №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

В подальшому до пункту 1 вказаної постанови вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року №217, від 22 березня 2022 року №350, від 01 квітня 2022 року №400, від 07 липня 2022 року №793, при цьому вказані зміни застосовувались з 24 лютого 2022 року, та постановами від 01 липня 2022 року №754, які (зміни) застосовуються з 01.06.2022 року та постановою від 08 жовтня 2022 року №1146, які застосовуються з 01.09.2022 року, водночас розмір додаткової винагороди залишався незмінним 30000 гривень щомісячно та до 100000 гривень особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до п.1 Постанови №168 (у редакції Постанови КМУ №1146 від 08.10.2022 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно з пунктом 2 Постанови КМУ №1146 від 08.10.2022 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 01 вересня 2022 року.

Відповідно до пункту 2-1 Постанови КМУ № 168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Згідно з п. Постанови №168 (у редакції Постанови КМУ №46 від 20.01.2023 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно із пунктами 2-1 Постанови КМУ № 168 (в редакції Постанови КМУ №46 від 20.01.2023) установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Отже, із зазначених норм пункту 1 Постанови КМУ №168 (в редакції Постанов КМУ №1146 від 08.10.2022 року та №46 від 20.01.2023) вбачається, що право на додаткову винагороду у розмірі до 100000,00 грн мають перелічені у такому пункті особи у двох окремих випадках:

1) якщо вони беруть безпосередню участь у бойових діях;

2) якщо вони або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби).

Так, у спірних правовідносинах до 01.01.2023 року порядок і умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022 року (далі Окреме доручення), яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022 р.

За приписами п.3 Окремого доручення передбачено, що райони ведення бойових дій визначати відповідними рішенням (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувачі Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави відповідними рішеннями (наказами, директивами. розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Генеральному штабу Збройних Сил України довести до військ затверджений Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України перелік органів військового управління (штабів угрупування військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, що мають право видавати довідки про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або заходах відряджених до цих органів військовослужбовців за формою, наведеною в додатку № 4 до цього доручення.

Пунктом 4 Окремого доручення визначено, що керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних групи, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цього доручення.

У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведено« і додатку № 2 до цього доручення.

У підставах про видання таких довідок (додаток № 1 додаток № 2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Надати право керівникам органів військового управління, угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, перелік яких затверджено Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України, включати до таких довідок безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах починаючи з 24 лютого 2022 року.

Також, згідно до п.5 наведеного Окремого доручення встановлено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. або 30000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів п. 6 Окремого доручення.

Так, відповідачем до суду надано копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2023 року № 5 відповідно до якого наказано фінансово економічній службі виплатити додаткову винагороду нижчепойменованим військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 які приймали безпосередньо участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) за період з 01.12.2022 року по 31.12.2022 року у розмірі 100000 гривень, пропорційно до розрахунку на місяць згідно довідки військової частини НОМЕР_2 від 23.12.2022 року № 8976 (вх.№7 від 03.01.2023) та довідки військової частини НОМЕР_3 від 04.01.2023 року №18 (вх.№38 від 05.01.2023), зокрема за період з 01.12.2022 року по 09.12.2022 року молодшому сержанту ОСОБА_1 .

Відповідачем до суду також надано довідку від 07.03.2024 року №14/1233, відповідно до якої позивачу за грудень 2022 року нараховано грошового забезпечення 15393,50 грн (виплачено 15162,60 грн) та додаткової винагороди 97741,94 грн (виплачено 96275,81 грн).

При цьому, з наданої позивачем виписки по його картковому рахунку вбачається, що 13.01.2023 року позивачу надійшли кошти в сумі 15162,60 грн, 13.01.2023 року - в сумі 29550,00 грн та 24.01.2023 року в сумі 66725,81 грн, що відповідає даним довідки від 07.03.2024 року №14/1233.

Тобто, позивачу за період з 01.12.2022 року по 09.12.2022 року було нараховано та виплачено спірну додаткову винагороду, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача в частині додаткової винагороди за період з 01.02.2023 року по 21.02.2023 року суд зазначає, що наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 року доповнено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, новим розділом - XXXIV Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану, в п.2 якого передбачено, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у розмірі 100000 грн. виплачується тим військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

При цьому, пунктом 3 вказаного розділу визначено також те, що райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

Так, відповідачем до суду надано копію довідки військової частини НОМЕР_3 від 23.03.2023 року №130, відповідно до якої вона видана нижчепойменованим військовослужбовцям, які проходять службу в зведеній стрілецькій роті військової частини НОМЕР_1 , в тому, що зокрема позивач у період з 01.02.2023 року по 21.02.2023 року виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовим розпорядженням командувача ОУВ «Херсон» від 07.12.2022 №552т, а саме: у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, в ОУВ «Херсон», та на території Бериславського району Херсонської області.

Водночас, відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.03.2023 року №52 Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій у період з 01.02.2023 року по 25.02.2023 року Бериславський район Херсонської області до районів ведення воєнних (бойових) дій не відносився.

Відтак, зважаючи на викладене суд доходить висновку про відсутність у позивача права на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн у період з 01.02.2023 року по 21.03.2023 року, та що у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного суд вважає за доцільне у задоволенні позову відмовити.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя Марин П.П.

.