Справа № 520/15981/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 р. № 520/15981/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 19.04.2024 №82 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, із урахуванням до страхового стажу періодів роботи з 28.11.1977 по 01.06.1978, з 20.06.1984 по 05.07.1988, з 11.07.1988 по 10.04.1989, з 10.07.1989 по 01.12.1991, з 04.05.1993 по 31.12.1997;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 28.11.1977 по 01.06.1978, з 20.06.1984 по 05.07.1988, з 11.07.1988 по 10.04.1989, з 10.07.1989 по 01.12.1991, з 04.05.1993 по 31.12.1997, починаючи з 19 січня 2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України України в Сумській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 19 січня 2024 року до моменту виплати поточної пенсії за рішенням суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем прийнято рішення від 19.04.2024 № 82 про відмову у перерахунку ОСОБА_1 пенсії, у зв`язку з відсутністю на титульній сторінці печатки підприємства, яке видало документ та по-батькові особи російський варіант " ОСОБА_2 " не відповідає зазначеному в документі, що посвідчує особу (паспорті) - " ОСОБА_3 ". Позивач вважає рішення відповідача протиправним, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 16.06.2024 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області заяву позивача про зарахування періодів роботи з усіма доданими до неї документами.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач 01.07.2024 подав до суду через систему "Електронний суд" клопотання, у якому зазначив, що надати до суду витребувані документи немає технічної можливості, оскільки позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області.

Ухвалою суду від 05.07.2024 витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області заяву позивача про зарахування періодів роботи з усіма доданими до неї документами, на підставі яких приймалося оскаржуване рішення від 19.04.2024 №82.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області 18.07.2024 надало до суду клопотання, до якого долучило витребувані судом документи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області. З 19.01.2024 отримує пенсію по інвалідності (ІІ група) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV.

Позивач 12.04.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою щодо перерахунку пенсії, у зв`язку із не зарахуванням періодів роботи.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було розглянуто заяву позивача та прийнято рішення від 19.04.2024 № 82 про відмову позивачу у перерахунку пенсії, у зв`язку з відсутністю на титульній сторінці печатки підприємства, яке видало документ та по-батькові особи російський варіант " ОСОБА_2 " не відповідає зазначеному в документі, що посвідчує особу (паспорті) - " ОСОБА_3 ".

У рішенні від 19.04.2024 № 82 зазначено, що для здійснення перерахунку пенсії заявник надав трудову книжку НОМЕР_1 від 03.12.1977, зарахування періодів роботи згідно наданих документів неможливо, оскільки на титульній сторінці печатки підприємства, яке видало документ та по-батькові особи російський варіант " ОСОБА_2 " не відповідає зазначеному в документі, що посвідчує особу (паспорті) - " ОСОБА_3 ". Пенсійним органом вирішено відмовити позивачу у перерахунку пенсії.

Позивач не погодившись із вищевказаним рішенням звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням частини першої статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону № 1058 закріплює, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Змістом частини першої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пунктів 2.11 та 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або замін імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

У пункті 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні або неточні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.

Так, позивач в межах даної справи оскаржує рішення пенсійного органу щодо відмови у перерахунку йому пенсії та просить зобов`язати пенсійний орган здійснити перерахунок пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 28.11.1977 по 01.06.1978, з 20.06.1984 по 05.07.1988, з 11.07.1988 по 10.04.1989, з 10.07.1989 по 01.12.1991, з 04.05.1993 по 31.12.1997, починаючи з 19 січня 2024 року (тобто, з моменту призначення пенсії).

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Досліджуючи оскаржуване рішення та підстави неврахування відповідачем періодів роботи позивача з 28.11.1977 по 01.06.1978, з 20.06.1984 по 05.07.1988, з 11.07.1988 по 10.04.1989, з 10.07.1989 по 01.12.1991, з 04.05.1993 по 31.12.1997, починаючи з 19 січня 2024 року, при розгляді заяви позивача про перерахунок пенсії, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що записи в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 щодо прийняття, переведення та звільнення позивача з роботи за спірні періоди містять номери та дати наказів, на підставі яких такі були внесені, засвідчені підписами осіб, які здійснювали такі записи та скріплені відповідними печатками відповідних підприємств.

Відповідно до відомостей, наявних у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 , судом встановлено наступне:

- у період з 28.11.1977 по 01.06.1978 позивач працював у конторі "Підземельний захист" на посаді електрометрида 1 розряду (запис у трудовій книжці - 1, 2);

- у період з 20.06.1984 по 01.11.1985 позивач працював на Кіроваканській фабриці на посаді помічника майстра ( запис у трудовій книжці - 3);

- у період з 01.11.1985 по 15.07.1986 позивач працював на Кіроваканській фабриці на посаді старшого інженера-нормувальника (запис у трудовій книжці - 4);

- у період з 15.07.1986 по 06.11.1986 позивач працював на Кіроваканській фабриці на посаді старшого інженера з покладеними обов`язками начальника ПО (запис у трудовій книжці - 5);

- у період з 06.11.1986 по 05.07.1988 позивач обраний секретарем бюро комітету ЛКСМ (запис у трудовій книжці - 7,8);

- у період з 11.07.1988 по 10.04.1989 позивач працював на посаді голови кооперативу "Полтавчанка" (запис у трудовій книжці - 9,10);

- у період з 10.07.1989 по 01.12.1991 позивач працював на посаді начальника ковбасного цеху "Гребенківської харчосмакової фабрики" ( запис у трудовій книжці - 11,12);

- у період з 04.05.1993 по 26.10.1998 позивач працював на посаді директора приватної фірми "Гамма-55" (13,14).

Підставою для відмови в зарахуванні позивачу до страхового стажу спірних періодів роботи управлінням пенсійного фонду визначено, зокрема, що в трудовій книжці позивача по-батькові особи російський варіант " ОСОБА_2 " не відповідає зазначеному в документі, що посвідчує особу (паспорті) - " ОСОБА_3 ", у зв`язку з чим пенсійним органом не враховано до страхового стажу позивача періоди його роботи з 28.11.1977 по 01.06.1978, з 20.06.1984 по 05.07.1988, з 11.07.1988 по 10.04.1989, з 10.07.1989 по 01.12.1991, з 04.05.1993 по 31.12.1997 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 .

Суд звертає увагу на те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку № 637 відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Також, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідачем не взято до уваги, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у ній. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення трудових книжках.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та від 19.12.2019 у справі № 307/541/17.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Поряд з цим, у постанові від 21 лютого 2018 року у справ № 687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Вказане дає підстави для висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки, зокрема, неточне зазначення по батькові особи, може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією, а отже, й не може впливати на її особисті права. Відтак недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки, не може бути беззаперечною підставою для відмови у призначенні/перерахунку пенсії, чи неврахуванні відповідних періодів під час обрахунку страхового стажу, що впливає на її розмір.

Слід зазначити, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій врегульовано "Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому суд звертає увагу на те, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку запису у трудовій книжці про спірні періоди роботи позивача не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Судом встановлено, що позивач з 19.01.2024 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV.

Під час призначення пенсії орган ПФУ не зарахував позивачу періоди роботи з 28.11.1977 по 01.06.1978, з 20.06.1984 по 05.07.1988, з 11.07.1988 по 10.04.1989, з 10.07.1989 по 01.12.1991, з 04.05.1993 по 31.12.1997, що стало підставою для звернення до відповідача із заявою щодо здійснення перерахунку пенсії із зарахуванням зазначених періодів роботи.

Однак, позивачу було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії. Доказів витребування та перевірки додаткових документів і довідок відповідачем не подано, судом таких обставин не встановлено.

Таким чином, відповідач протиправно не прийняв трудову книжку в частині зазначених спірних періодів при розгляді заяви про перерахунок пенсії позивачу та не зарахував спірні періоди до страхового стажу позивача, наслідком чого стало прийняття рішення про відмову у перерахунку пенсії позивачу.

Окрім того, в оскаржуваному рішенні відповідач вказав щодо неможливості зарахування до страхового стажу періодів роботи з 28.11.1977 по 01.06.1978, з 20.06.1984 по 05.07.1988, з 11.07.1988 по 10.04.1989, з 10.07.1989 по 01.12.1991, з 04.05.1993 по 31.12.1997, оскільки у трудовій книжці позивача відсутня печатка установи при звільненні.

З цього приводу суд зазначає, відповідно до п.1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із аналізу вказаних вище положень Порядку №637 слідує, що подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 та від 30.11.2018 у справі №235/4179/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також, відповідно до висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства; вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить записи про періоди роботи на відповідних посадах і в наведений період часу.

Крім того, суд звертає увагу, що відсутність печатки в трудовій книжці не спростовує наявність у позивача стажу роботи, а отже юридичний факт роботи позивача протягом спірного періоду часу є підтвердженим належними та допустимими доказами.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Так, зважаючи на висновки Верховного Суду, суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періодів роботи до страхового стажу за порушення, вчинені підприємствами, на яких він працював.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірність прийняття своїх дій щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи.

Отже, належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою НОМЕР_2 , підтверджується, що позивач має право на включення до страхового стажу періодів роботи з 28.11.1977 по 01.06.1978, з 20.06.1984 по 05.07.1988, з 11.07.1988 по 10.04.1989, з 10.07.1989 по 01.12.1991, з 04.05.1993 по 31.12.1997.

Зазначене відповідач належними доказами не спростував і протилежне суду не довів. Оскільки відповідач не довів правомірність прийнятого рішення, воно підлягає скасуванню, а пільговий стаж позивача підлягає зарахуванню.

Окрім того, позивач долучив до матеріалів справи виписку, з якої вбачається наступне:

- з 01.09.1978 по 25.06.1982 позивач проходив навчання у вищих/середн. навчальних закладах;

- з 28.10.1982 по 26.05.1984 проходив строкову військову службу.

Крім того, у період з 01.01.1998 по 31.12.2023 вбачається нарахований страховий стаж. Загальний страховий стаж з урахуванням перетину періодів складає 29 років 25 днів (а.с.43).

Позивач у заяві від 12.04.2024 зазначив, що період з 04.05.1993 по 26.10.1998 частково було враховано по відомостям з ЄДРС форма ОК-5, а саме по сплаті страхових внесків - з 01.01.1998.

Судом встановлено, що до матеріалів справи долучено Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5).

Із вказаного реєстру встановлено, що позивач у звітному 1998 році працював у Приватній фірмі "Гамма-55" (код - 24482251), що також підтверджується трудовою книжкою позивача, наявною в матеріалах справи. Позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку нараховувалися страхувальником страхові внески.

Однак, позивачу було частково зараховано період роботи у Приватній фірмі "Гамма-55" (з 04.05.1993 по 26.10.1998), починаючи з 01.01.1998, у зв`язку з початком функціонування Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Виходячи із наведеного вище, суд зазначає, що до 1998 року факт працевлаштування можна було підтвердити трудовою книжкою, оскільки вказаний реєстр на той час був відсутній, а отже з яких нормативних та фактичних підстав позивачу не було зараховано періоди роботи з 28.11.1977 по 01.06.1978, з 20.06.1984 по 05.07.1988, з 11.07.1988 по 10.04.1989, з 10.07.1989 по 01.12.1991, з 04.05.1993 по 31.12.1997 до страхового стажу відповідачем не доведено, а судом таких обставин не встановлено.

З огляду на це, необхідно визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.04.2024 №82.

Інших підстав для неврахування спірних періодів роботи з 28.11.1977 по 01.06.1978, з 20.06.1984 по 05.07.1988, з 11.07.1988 по 10.04.1989, з 10.07.1989 по 01.12.1991, з 04.05.1993 по 31.12.1997 до страхового стажу позивача відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено.

Щодо вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача виплатити заборгованість з виплати пенсії за період з 19.01.2024 до моменту виплати поточної пенсії за рішенням суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами частини третьої- четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм вбачається, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з урахуванням обставин цієї справи, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення від 19.04.2024 №82 про відмову у перерахунку пенсії та зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок пенсії із зарахуванням вказаних позивачем періодів.

Визначаючись щодо дати з якої слід здійснити перерахунок пенсії, суд встановив, що позивачу 19.01.2024 була призначена пенсія по інвалідності, що підтверджується скрін-шотом з особистого кабінету позивача (а.с. 42).

Оскільки, пенсія позивачу призначена з 19.01.2024, тому перерахунок пенсії має бути проведений саме з цієї дати.

Водночас, стосовно позовної вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області виплатити позивачу заборгованість з виплати пенсії за період з 19.01.2024 суд зазначає, що позивач знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, яке здійснює виплату пенсії позивачу.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області не є належним відповідачем у даній справі, відтак, у позові у даній частині вимог слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, буд. 1, м. Суми, Сумська область, 40030, ), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 19.04.2024 № 82 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 28.11.1977 по 01.06.1978, з 20.06.1984 по 05.07.1988, з 11.07.1988 по 10.04.1989, з 10.07.1989 по 01.12.1991, з 04.05.1993 по 31.12.1997.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 28.11.1977 по 01.06.1978, з 20.06.1984 по 05.07.1988, з 11.07.1988 по 10.04.1989, з 10.07.1989 по 01.12.1991, з 04.05.1993 по 31.12.1997.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН