Справа № 520/6103/22
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 р.Справа № 520/6103/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/6103/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою, в якій просив за невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 (справа №520/6103/22) накласти на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від 20 до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року затверджено звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у формі клопотання про долучення додаткових доказів від 01.08.2024 року №2000-0802-7/137288 (зареєстровано судом 05.08.2024 за вх.№01-26/77087/24) про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 у справі №520/6103/22.

Відмовлено у задоволенні клопотання позивача про накладення штрафу на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 13 серпня 2024 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким накласти на начальника ГУПФУ ОСОБА_2 керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від 20 до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За приписами частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій зазначено: судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі.

Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду; мають враховуватися усі обставини, які стали причиною невиконання судового рішення, надаватися оцінка діям боржника його посадових осіб, спрямованих на виконання судового рішення, ступінь вини та обсяг законодавчо визначених повноважень, а також статус такого боржника тощо.

Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 23.04.2020 у справі 560/523/19, від 4 жовтня 2022 року у справі № 200/3958/19-а, які, з урахуванням ч.5 ст.242 КАС України, підлягають обов`язковому застосуванню до спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 року у справі №520/603/22 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів, гарантії їх правового захисту", з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2023 року виправлено описку в абзаці 2 та 3 резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/6103/22 від 30.09.2022 року за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, виключивши помилково зазначене слово "виплатити".

Виправлено описку у виконавчому листі №520/6103/22, виданого Харківським окружним адміністративним судом, виключивши помилково зазначене слово "виплатити".

Рішення суду від 30.09.2022 набрало законної сили 01.11.2022 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 встановлено судовий контроль та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надати до суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 у справі №520/6103/22, з урахуванням виправлень, внесених ухвалою суду від 15.06.2023 року у справі №520/6103/22.

04.06.2024 року (зареєстровано за вх.№01-26/54236/24) до суду надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 у справі №520/6103/22, в якому посилаючись на відсутність належного фінансування органів пенсійного фонду зазначав про неможливість виконання рішення суду, та просив затвердити звіт.

Ухвалами суду від 04.06.2024, від 25.06.2024 та від 02.07.2024 у відповідача витребовувалися докази нарахування позивачу недоплаченої частини грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

На виконання вимог суду першої інстанції про надання доказів, відповідач надіслав клопотання про долучення до матеріалів справи докази нарахування ОСОБА_1 недоплаченої частини грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком у розмірі 11566,00 гривень.

Позивач надіслав до суду додаткові пояснення у справі, в яких не погодився з сумою нарахованої грошової допомоги, просив відмовити у затвердженні звіту та наполягав на накладенні штрафу на начальника суб`єкта владних повноважень. Зазначив, що розрахунок грошової допомоги становить 16894,00 гривні, та має розраховуватися з показників мінімальної пенсії за віком згідно частини 2 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (40% мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2022 року).

Крім того, представник відповідача в письмових поясненнях від 01.08.2024 року №2000-0802-7/137288 (зареєстровано судом 05.08.2024 за вх.№01-26/77087/24) повідомив, що на виконання рішення суду, ОСОБА_1 нараховано різницю грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі 11566,00 гривень та внесено в електронний реєстр судових рішень за типом рішення суду "Інші". На підтвердження зазначеного надано скріншот з підсистеми "Реєстр судових рішень" ІКІС ПФУ.

Стосовно розміру нарахованої допомоги, суд в мотивувальній частині рішення від 30.09.2022 року у справі №520/6103/22 вказував, що при регулюванні спірних правовідносин щодо обрахунку щорічної разової допомоги до 5 травня у 2022 році застосування підлягає саме частина перша статті 28 Закону №1058-VІ (абзац 31 мотивувальної частини).

Крім того, в абзаці 35 мотивувальної частини судом наведено розрахунок суми недоотриманих позивачем коштів, яка становить 11566,00 гривень (1934*8) - 3906).

Колегія суддів звертає увагу, що позивач рішення суду в частині розрахунку допомоги до 05 травня за 2022 рік до апеляційного суду не оскаржував.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем виконано рішення суду від 30.09.2022 у справі №520/6103/22 у повному обсязі, у зв`язку з чим наявні правові підстави для затвердження звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у формі клопотання про долучення додаткових доказів від 01.08.2024 року №2000-0802-7/137288 (зареєстровано судом 05.08.2024 за вх.№01-26/77087/24), а тому слід відмовити у задоволенні клопотання позивача про накладення штрафу на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, з огляду на виконання відповідачем рішення суду у повному обсязі.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про накладення штрафу на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів доходить висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням усіх обставин, що мають значення для вирішення питання, тому підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 по справі № 520/6103/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 23.09.2024 року