Справа № 280/6686/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2024-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Справа № 280/6686/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Прокопенко Марини Ігорівни (Павлівський майдан, 2, м. Харків, Харківська область, 61003), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18.07.2024 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в особі представника адвоката Прокопенко Марини Ігорівни, до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач просить:

визнати протиправною відмову відповідача у виплаті позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти його місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком;

зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 роки у відповідності до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058.

Крім того, просить стягнути на користь позивача сплачену суму судового збору в розмірі 968,68 грн, витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 5000 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

З розпорядження про призначення позивачу пенсії вбачається, що на момент призначення пенсії за віком його загальний страховий стаж складав 41 рік 10 місяців та 12 днів. З 1985 року й до сьогодні позивач працює вчителем в ЗОШ №3 м.Бердянська, Запорізької області, що підтверджується записами у трудовій книжці. Після призначення пенсії за вислугу років, а саме після 31.08.2010, позивач фактично не отримував відповідний вид пенсії, оскільки виявив бажання працювати далі. Відтак вважає, що має право на одержання грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти його місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 23.07.2024 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

23.07.2024 від представника позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 29.07.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

07.08.2024 засобами системи «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В наданому відзиві відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з посиланням на те, що позивачу первинно пенсію за вислугу років було призначено з 31.08.2010 у сумі 1162,22 грн. Пенсію за вислугу років було виплачено 24.10.2010 у сумі 37,72 грн. через АТ «Приватбанк». Таким чином, враховуючи, що позивачу було призначена та нараховувалась пенсія за вислугу років, тому положення п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на нього не розповсюджуються, оскільки головною умовою для отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення є саме неотримання (непризначення) до моменту звернення за пенсією за віком будь-якої іншої пенсії. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, умови для нарахування та виплати позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій не дотримано, отже підстави для задоволення вимог повністю відсутні. Також вважає, що представником позивача документально не підтверджено понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

13.08.2024 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді представник стверджує, що твердження відповідача не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами. В матеріалах пенсійної справи позивач відсутня будь-яка згадка про те, що йому з 31.08.2010 була призначена пенсія за вислугу років саме у розмірі 1162,22 грн. Надана відповідачем довідка, на думку представника позивача, має сумнівне походження, та не підтверджує факт отримання позивачем вказаної пенсії, а свідчить лише про її призначення (нарахування). Також вважає, що позивачем було надано до суду всі наявні докази на підтвердження понесених ним обґрунтованих та співмірних судових витрат в часті витрат на професійну правничу допомогу. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивачу первинно було призначено пенсію за вислугу років з 31.08.2010 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З вересня нарахування пенсії по вислузі років позивачу було призупинено у зв`язку з його працевлаштуванням на посаду, яка дає право на призначення такої пенсії, що підтверджується записом № 4 від 01.09.2010 в його трудовій книжці ( НОМЕР_1 від 15.08.1985).

05.12.2023 через вебпортал електронних послуг ПФУ, позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії з метою призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За заявою позивача від 05.12.2023 його переведено з пенсії за вислугою років на пенсію за віком, в межах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

02.02.2024 через вебпортал електронних послуг ПФУ позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії на підставі формули, передбаченої положеннями частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки.

Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області №3651-2153/П-02/8-0800/24 від 29.02.2024, у задоволенні його заяви було відмовлено.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.05.2024 у справі №280/2182/24 позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено у повному обсязі, визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо обчислення розміру пенсії за віком ОСОБА_1 без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 роки та зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 роки з 15.12.2023, з урахуванням раніше виплачених сум. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.05.2024 у справі №280/2182/24 набрало законної сили 12.07.2024.

21.02.2024 через вебпортал електронних послуг ПФУ, позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 роки у відповідності до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У відповідь на вищевказану заяву відповідачем позивачу було направлено лист №3825-3430/П-02/8-0800/24 від 04.03.2024, де було вказано, наступне:

«За матеріалами електронної пенсійної справи Вам була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991 №1788 «Про пенсійне забезпечення» з 31.08.2010. В подальшому, Ви подали заяву 05.12.2023 щодо переходу з пенсії за вислугою років на пенсію за віком, в межах Закону 1058. Пунктом 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону 1058 передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону 1058, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, а для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Враховуючи вищезазначене, в зв`язку з тим, що Вам була раніше призначена пенсія за вислугу років, право на виплату грошової допомоги відсутнє».

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.

Спір між сторонами виник щодо наявності у позивача права на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до вимог п.7-1 Прикінцевих положень до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Верховний Суд вже розглядав справи з таким предметом спору. Зокрема, у постановах від 22.02.2018 у справі №310/3774/17, від 27.11.2018 у справі №328/1619/17(2-а/328/80/17), від 11.07.2019 у справі №350/294/16-а, обставини яких є подібними, Верховний Суд зазначив:

Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Крім того, відповідно до пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах й 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Отже, підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком є, зокрема, отримання до моменту призначення пенсії за віком будь-якої пенсії».

Також, Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 у справі №175/4084/16-а(2-а/175/86/16), обставини якої є подібними, дійшов наступного висновку:

« умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, як помилково вважали суди попередніх інстанцій, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком».

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачу з 31.08.2010 було призначено пенсію за вислугу років.

Тобто до призначення позивачу пенсії за віком йому призначалась пенсія за вислугу років, що позбавляє його права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі №328/1620/17(2-а/328/81/17) (адміністративне провадження №К/9901/18066/18).

Крім того судом встановлено, позивачу первинно пенсію за вислугу років було призначено з 31.08.2010 у сумі 1162,22 грн. Пенсію за вислугу років було виплачено 24.10.2010 у сумі 37,72 грн. через АТ «Приватбанк», що підтверджується довідкою від 02.08.2024 №1375/09-16, яка надана відповідачем та долучена до матеріалів справи.

Суд вважає хибним твердження представника позивача про те, що дана довідка є не належними та не допустимим доказом, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що позивачем (представником позивача) не надано жодного доказу, зокрема інформації з АТ «Приватбанк», щодо не нарахування та не отримання позивачем пенсійних виплат у 2010 році.

Довідка від 02.08.2024 №1375/09-16, видана органом державної влади, нечинною або недійсною не визнавалась, в зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати її неналежним доказом.

При розгляді даної справи суд також враховує позицію Верховного Суду, з аналогічних питань, викладену у постанові від 15 червня 2022 року по справі №200/854/19-а в якій зазначено, що норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058 слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058 грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058 особа має дотриматись таких вимог:

- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.

Як вже зазначалось вище, позивачем не надано доказів не отримання пенсії за вислугу років.

Щодо інших тверджень позивача (представника позивача), то суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).и повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» №33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» №48939/99, «Moskal v. Poland» №10373/05).

У контексті встановлених обставин справи, інші аргументи позивача не мають вирішального впливу на вищенаведені висновки суду.

З системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи та практики Верховного Суду, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з мотивів та обґрунтування наведених судом вище.

За змістом ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

В силу положень статті 139 КАС України судові витрати (у тому числі витрати на правничу допомогу) стягуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень виключно у разі задоволення позовних вимог. Ураховуючи ту обставину, що судом відмовлено у задоволенні позову, то й відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2023 року у справі №640/17086/20 (адміністративне провадження №К/9901/15171/21).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Прокопенко Марини Ігорівни (Павлівський майдан, 2, м. Харків, Харківська область, 61003), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано «24» вересня 2024 року.

Суддя Р.В. Кисіль