Справа № 480/10345/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 р. Справа № 480/10345/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.05.2024, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, м. Суми, повний текст складено 20.05.24 у справі № 480/10345/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:

- скасувати Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 № 217 від 26.08.2023 «Про результати службового розслідування», згідно з яким військовослужбовця ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення «догана» та позбавлено премії у розмірі 10% та додаткової винагороди за серпень 2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вчинити певні дії - внести зміни до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 з (адміністративно-господарської діяльності) № 340 від 04.09.2023 - про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за серпень 2023 року під час дії воєнного стану.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано п. 4 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №217 від 26.08.2023 «Про результати службового розслідування».

Визнано протиправним та скасовано п.10 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 з (адміністративно-господарської діяльності) № 340 від 04.09.2023.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за серпень 2023 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення в оскаржуваній частині та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права; має місце невідповідність висновків, викладених у оскаржуваному рішенні, обставинам справи. Наводить обставини справи, зазначені ним у відзиві на позовну заяву, та вказує на їх неврахування судом першої інстанції під час розгляду справи.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України за мобілізацією. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2022 за № 170 ОСОБА_1 зараховано до списків Військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду начальника медичної служби - начальника медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 за № 217 від 26 серпня 2023 року за порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 11, ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 відповідно до п. «б» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «догана», позбавлено премії у розмірі 10% за серпень 2023 та додаткової винагороди під час дії воєнного стану за серпень 2023 (а.с. 64 68).

Зазначений наказ прийнятий за результатами службового розслідування, призначеного Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 за № 326 від 22 серпня 2023 року.

Не погодившись із Наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 217 від 26 серпня 2023 року, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, виходячи з установлених фактичних обставин справи, беручи до уваги повноваження суду при вирішенні справи, передбачені ст. 245 КАС України, з метою захисту прав позивача, вийшовши за межі позовних вимог, дійшов висновку про визнання протиправним та скасування п.10 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 з (адміністративно-господарської діяльності) № 340 від 04.09.2023, з огляду на що зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за серпень 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі також - Закон № 2232, в редакції, чинній станом на час існування спірних правовідносин).

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону № 2232, визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України та який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах (далі за текстом - Статут внутрішньої служби). Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі, зокрема, обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статей 26, 27 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, дія якого поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту (далі по тексту Дисциплінарний статут).

Статтями 1- 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна досягається шляхом, зокрема: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Згідно зі ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно зі ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Частиною 7 ст. 85 Дисциплінарного статуту визначено, що порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 за № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок).

Пунктом 2 розділу I Порядку визначено:

- виконавська дисципліна - належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями службових обов`язків, наказів Міністерства оборони України, Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, командирів (начальників), доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин);

- службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом розділу II Порядку визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до п. 1, 3 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Зі змісту оскаржуваного Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 від 26.08.2023 за № 217 убачається, що ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання бойового наказу (розпорядження) командира Військової частини НОМЕР_1 про заборону вибуття автотранспорту і особового складу за межі тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується рапортом від 20.08.2023 за № 4087 заступника командира Військової частини НОМЕР_1 з морально психологічного забезпечення майора ОСОБА_4 , чим порушено вимоги абз.1 та 2 ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та абз.1 та 4 ст.4 Дисциплінарного статуту ЗСУ в умовах воєнного стану (а.с. 66).

В акті службового розслідування зазначено: «В ході службового розслідування встановлено, що 18.08.2023, перебуваючи на службі та виконуючи службові обов`язки в місці тимчасової дислокації Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 ), лейтенант медичної служби ОСОБА_1 не виконав бойовий наказ (розпорядження) командира Військової частини НОМЕР_1 про заборону вибуття автотранспорту і особового складу за межі тимчасової дислокації Військової частини НОМЕР_1 та дав дозвіл на виїзд службового автотранспорту в м. Суми (Сумська обл.). Свої дії мотивував тим, що отримав розпорядження начальника штабу першого заступника командира Військової частини НОМЕР_2 в термін до 18.08.2023 організувати отримання вакцини від дифтерії та правця у відділенні постачання медичної роти Військової частини НОМЕР_2 ».

Також, як зазначає позивач та не заперечує відповідач, 15 серпня 2023 року у Військову частину НОМЕР_1 засобами електронного зв`язку надійшла телеграма в/х № 956 дск від 16.08.2023 за підписом начальника штабу - першого заступника командира Військової частини НОМЕР_2 з вимогою - командиру в/ч НОМЕР_1 в термін до 18.08.2023 організувати та отримати вакцину для Військової частини НОМЕР_1 у відділенні постачання Військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 . Виконання зазначеної телеграми командиром Військової частини НОМЕР_1 доручено позивачу (зазначений факт також відповідачем не заперечувався).

На виконання телеграми в/х № 956 дск від 16.08.2023 ОСОБА_1 17.08.2023 складена заявка на ім`я командира Військової частини НОМЕР_2 на отримання вказаної вакцини, яка підписана командиром Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 (а.с. 53).

Згідно з письмовими поясненнями солдата ОСОБА_6 , начальника складу пальномастильних матеріалів В/Ч НОМЕР_1 , 17.08.2023 він здійснив заправку автомобіля медичної служби Ford Renger 6703И8, згідно з потребами в кількості 50 літрів дизельного пального, дані були занесені до подорожнього листа № 1018 та роздавальної відомості № 10 (а.с. 62, 121, 126 - 127).

Згідно з письмовими поясненнями солдата ОСОБА_7 , водія санітара медичного пункту В/Ч НОМЕР_1 , він о 06 год. ранку 18.08.2023 здійснив поїздку в м. Суми у Військову частину НОМЕР_2 за розпорядженням лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 , 18.08.2023 повернувся в розташування Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 63).

Також судом встановлено, що відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2023 за № 140, введено в експлуатацію автомобіль FORD Ranger Super Cub, закріплено за медичним пунктом в транспортну групу експлуатації, присвоєно військовий номер НОМЕР_3 , матеріально - відповідальною особою визначено лейтенанта ОСОБА_1 (а.с. 120).

Суд першої інстанції зазначив, що ст. 342 Розділу 10 Статуту внутрішньої служби передбачено, що парком називається територія, обладнана для зберігання, обслуговування, ремонту і підготовки до бойового застосування озброєння, бойової та іншої техніки. Парки можуть бути постійні та польові. Польові парки створюються у разі тимчасового розташування військової частини (підрозділу) в польових умовах для кожної роти (батальйону).

Відповідно до ст. 345 Розділу 10 Статуту внутрішньої служби машини випускаються з парку згідно з нарядом, затвердженим на передодні командиром військової частини, у технічно справному стані, із закріпленими за ними водіями, які мають документ, що посвідчує особу, і посвідчення на право керувати машиною та які пройшли передрейсовий медичний огляд і допущені до рейсу, з оформленими дорожніми листками, підписаними заступником командира частини з озброєння (начальником технічної частини), і з відміткою техніка (з безпеки дорожнього руху) - начальника контрольно-технічного пункту про справний стан машин та відміткою чергового парку про дані спідометра й час випуску з парку.

Випуск машин, не передбачених нарядом, у виняткових випадках дозволяється командиром військової частини.

Також Наказом Міністерства оборони України від 10.01.1995 за № 10 затверджено Інструкцію про порядок використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України (у редакції Наказу Міністерства оборони України від 01.01.2013 за № 70) (далі - Інструкція № 70).

Пунктом 1.2 Інструкції № 70 встановлено, що ця Інструкція визначає основні заходи щодо ефективного та економного використання моторесурсів, палива дизельного, бензину автомобільного, мастильних матеріалів, спеціальних рідин, спирту (далі - пального), планування та облік використання машин в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (далі - військових частинах), а також порядок і особливості використання машин у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції № 70 рішення на щоденне використання машин приймається командиром військової частини та оформляється нарядом на використання машин (додаток 8). Наряд на використання машин затверджується командиром військової частини на передодні використання.

Згідно з п.3.19 Інструкції № 70 машини випускаються з парку за затвердженим напередодні командиром військової частини нарядом, із оформленими дорожніми листами, що мають підпис техніка (з безпеки дорожнього руху) начальника контрольно-технічного пункту про справний технічний стан машини, відмітку медичного працівника про проходження медичного огляду і допуску водія до рейсу, запис чергового парку про показання спідометра та фактичний час випуску з парку, а також за наявністю у водія посвідчення на право керування транспортними засобами відповідної категорії, відмітки у військовому квитку про проходження стажування на відповідну марку машини, технічного талону транспортного засобу з відміткою про проходження обов`язкового технічного контролю, протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу (може розміщуватися у нижньому правому куті вітрового скла транспортного засобу), а також інших документів , необхідних у випадках перевезення різних вантажів.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції вказав, що і нормами Статуту внутрішньої служби, і нормами Інструкції №70 визначено, що машини випускаються з парку згідно з нарядом, затвердженим командиром військової частини, у виняткових випадках випуск машин, не передбачених нарядом, дозволяється командиром військової частини.

Такий наряд видається на певний, визначений автомобіль із зазначенням в наряді його марки та номеру (додаток 8 до Інструкції №70).

За матеріалами справи 18.08.2023 випуск автомобіля медичної служби Ford Rаnger 6703И8 для поїздки в м. Суми здійснено за розпорядженням лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 , про що також в позові зазначено самим позивачем.

Разом з тим у матеріалах справи відсутній наряд, затверджений командиром Військової частини НОМЕР_1 , на випуск автомобіля медичної служби Ford Rаnger 6703И8 18.08.2023 для поїздки до АДРЕСА_2 , як і відсутні докази надання командиром Військової частини НОМЕР_1 дозволу на випуск вказаного автомобіля.

Посилання позивача на те, що командиром Військової частини НОМЕР_1 було йому зазначено, що «як тільки буде вільний автомобіль направити його до м. Суми для отримання вакцини», суд першої інстанції визнав безпідставним, оскільки це не позбавляло позивача обов`язку від отримання наряду чи дозволу на випуск саме автомобіля Ford Rаnger 6703И8, як і не позбавляло позивача такого обов`язку необхідність виконання телеграми в/х № 956 дск від 16.08.2023.

Отже, під час розгляду справи встановлено, що позивачем в порушення зазначених вимог Статуту внутрішньої служби та Інструкції № 70 надано розпорядження про випуск автомобіля медичної служби Ford Rаnger 6703И8 18.08.2023 для поїздки до м. Суми, за відсутності належним чином оформленого наряду або дозволу командира Військової частини НОМЕР_1 , що на переконання суду першої інстанції є підставою для дисциплінарної відповідальності відповідно до норм Дисциплінарного статуту.

Водночас суд першої інстанції зазначив, що в ході розгляду справи не знайшов підтвердження висновок відповідача про порушення позивачем бойового наказу (розпорядження) командира Військової частини НОМЕР_1 про заборону вибуття автотранспорту за межі тимчасової дислокації військової частини, оскільки суду не було надано доказів прийняття командиром Військової частини НОМЕР_1 такого бойового наказу (розпорядження) та оголошення його особовому складу, що, в свою чергу, не спростовує факт порушення позивачем зазначених вище вимог Статуту внутрішньої служби та Інструкції №70 та вчинення внаслідок цього дисциплінарного проступку.

Також суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 4 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 26.06.2018 за №260, при порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах: у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління),- 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 за № 217 від 26.08.2023 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення військовослужбовця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, накладення дисциплінарного стягнення «догана» та позбавлення премії у розмірі 10% за серпень 2023 року є правомірним, а позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята Постанова Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168), якою передбачено на період дії воєнного стану, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил, виплата додаткової винагороди.

На підставі Постанови № 168 Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44 доповнено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, новим розділом: «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану» (далі Порядок № 260).

Пунктом 14 розділу XXXIV Порядку № 269 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які:

самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);

усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);

відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією,- за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини;

добровільно здалися в полон,- з дня з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, оголошеного наказом командира (начальника);

навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення до самогубства, встановленого судом),- за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство.

За матеріалами справи п. 4 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 за № 217 від 26.08.2023 «Про результати службового розслідування» наказано тимчасово виконуючому обов`язки помічника командира Військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи-начальнику фінансово-економічної служби відповідно до абз.3 п.14 розділу ХХХІV Наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 за № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» лейтенанту медичної служби ОСОБА_1 не виплачувати додаткову винагороду під час дії воєнного стану за серпень 2023 року (а.с. 29).

Відповідно до п. 10 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 з (адміністративно-господарської діяльності) № 340 від 04.09.2023 наказано не виплачувати лейтенанту медичної служби ОСОБА_1 додаткову винагороду під час дії воєнного стану за серпень 2023 року, підстава: Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 за № 217 від 26.08.2023 «Про результати службового розслідування» (а.с. 33, 34).

Водночас, як вже зазначалося вище, під час розгляду справи не підтвердився факт відмови позивача виконувати бойовий наказ (розпорядження), а саме по собі притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності без встановлення обставин, перелічених в п.14 розділу ХХХІV Порядку № 260, не є підставою позбавлення останнього виплати додаткової винагороди, встановленої Постановою КМУ №168.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено належними та достовірними доказами факт відмови позивача виконувати бойовий Наказ (розпорядження), отже, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування п. 4 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 за № 217 від 26.08.2023 «Про результати службового розслідування» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, беручи до уваги повноваження суду при вирішенні справи, передбачені ст. 245 КАС України, з метою захисту прав позивача, суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправним та скасував п.10 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 з (адміністративно-господарської діяльності) № 340 від 04.09.2023 з покладенням на Військову частину НОМЕР_1 обов`язку нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за серпень 2023 року.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Водночас за приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та надав оцінку усім аргументам сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 у справі № 480/10345/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова