Справа № 420/28131/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/28131/23

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,

повний текст судового рішення

складено 23.01.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Шляхтицького О.І., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 у справі №420/28131/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

16.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 06.06.2023 по 05.09.2023 грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 30000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 06.06.2023 по 05.09.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про те, що він має право на отримання грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 06.06.2023 по 05.09.2023. Натомість, військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не виплачено грошового забезпечення та додаткової винагороди.

Відповідач військова частина НОМЕР_1 з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що невиплата грошового забезпечення та додаткової винагороди за спірний період пов`язана із відсутністю позивача у військовій частині НОМЕР_1 та військовій частині НОМЕР_2 , а також невиконанні обов`язків за посадою. Як зауважує відповідач, наказом від 06.06.2022 №57-РС ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 у справі №420/28131/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Приймаючи означене рішення окружний адміністративний суд вказав про наявність у ОСОБА_1 права на отримання грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 06.06.2023 по 05.09.2023.

Не погодившись із рішенням окружного адміністративного суду відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги військова частина НОМЕР_1 вказуючи, що виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди припинено відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, та телеграми Міноборони України від 18.04.2022 №248/1529.

Скориставшись наданим, приписами чинного процесуального законодавства, правом ОСОБА_2 до апеляційного суду подано відзиви на апеляційні скарги, у яких позивач повністю погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 23.01.2024. Натомість, доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 уважає безпідставними.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.11.2020 №231 сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду начальника ремонтної майстерні бронетанкового озброєння і техніки ремонтного взводу бронетанкової техніки ремонтної роти бронетанкової техніки ремонтно-відновлюваного батальйону та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 03.11.2020.

Розпорядженням начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 18.02.2022 №2/815 та наказом (по стройовій частині) від 18.02.2022 №41 ОСОБА_3 відряджено до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), терміном з 19.02.2022 до окремого розпорядження, з метою надання допомоги у відновленні несправних зразків озброєння та військової техніки, польових умовах.

Як загальновідомо, 24.02.2022 відбулась повномаштабна військова агресія російської федерації на територію України.

Як убачається з листа військової частини НОМЕР_2 від 05.06.2022, під час відкритого воєнного нападу 24.02.2022 росії на територію Україну в напрямку Херсону поблизу населеного пункту ОСОБА_4 була обстріляна противником колона військової частини НОМЕР_2 , після чого ОСОБА_1 залишився на даній території і по теперішній час місцезнаходження його невідоме.

Наказом командира військової НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.06.2022 №152 ОСОБА_1 увільнено від займаної посади, зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 та наказано виплачувати грошове забезпечення та інші види забезпечення згідно наказу Міністра Оборони України від 07.06.2018 №260.

У подальшому, 06.09.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) видано наказ №264, згідно якого ОСОБА_1 з 06.09.2022 вважається таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою, а також включений на всі види забезпечення.

Згідно фактичних обставин справи у період з 06.06.2022 по 05.09.2022 військовою частиною НОМЕР_1 не виплачувалось ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткова винагорода згідно постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

Колегією суддів з`ясовано, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.09.2022 №140 «Про призначення службового розслідування» за фактом повернення начальника групи обслуговування взводу ремонтної роти бронетанкової техніки ремонтно-відновлювального батальйону старшого сержанта ОСОБА_1 з окупованої російською федерацією території було проведено службове розслідування.

В ході службового розслідування вини начальника групи обслуговування взводу ремонтної роти бронетанкової техніки ремонтно-відновлювального батальйону старшого сержанта ОСОБА_1 не встановлено.

У зв`язку з чим, 05.11.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) видано наказ №236 «Про результати службового розслідування», яким службове розслідування завершено, а також наказано поновити усі виплати начальнику групи обслуговування взводу ремонтної роти бронетанкової техніки ремонтно-відновлювального батальйону старшому сержанту ОСОБА_1 з 06.06.2022 по 05.09.2022, у зв`язку з відсутністю доказів щодо захоплення його в полон або зникнення безвісти, або звільнення з полону, добровільної здачі в полон, самовільного залишення військової частини, дезертирства і не визнання його як таким, що безвісти відсутнім чи померлим.

З матеріалів справи убачається, що 07.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошового забезпечення та передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 додаткового винагороди за період з 06.06.2022 по 05.09.2022.

За наслідком розгляду означеного звернення військовою частиною НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 надіслано лист від 17.08.2023 №3309, яким адресата повідомлено, що підстав для нарахування та виплати грошового забезпечення з урахуванням додаткової винагороди немає.

Не погодившись із такою відмовою суб`єкта владних повноважень позивач за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційних скарг колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

У зв`язку з повномаштабною військовою агресією російської федерації проти України 24.02.2022 Президентом України видано Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію.

28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 1 названого рішення Уряду установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби).

Отже, в період дії воєнного стану, перебуваючи в лавах Збройних Сил України, діючий військовослужбовець ОСОБА_1 мав право на отримання, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно.

Натомість, військовою частиною НОМЕР_1 безпідставно та всупереч власному ж діючому наказу №236 від 05.11.2022 такої додаткової винагороди ОСОБА_1 за період з 06.06.2022 по 05.09.2022 не виплачено.

При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника стосовно того, що відсутність позивача у період з 06.06.2022 по 05.09.2022 у військовій частині НОМЕР_1 та військовій частині НОМЕР_2 , невиконання ним обов`язків за посадою є достатньою підставою для припинення виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди, адже виникнення таких обставин пов`язано із поважними причинами.

Так, як з`ясовано апеляційним адміністративним судом, розпорядженням начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 18.02.2022 №2/815 та наказом (по стройовій частині) від 18.02.2022 №41 ОСОБА_3 відряджено до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), терміном з 19.02.2022 до окремого розпорядження, з метою надання допомоги у відновленні несправних зразків озброєння та військової техніки, польових умовах.

Як загальновідомо, 24.02.2022 відбулась повномаштабна військова агресія російської федерації на територію України.

Під час відкритого воєнного нападу 24.02.2022 росії на територію Україну в напрямку Херсону, поблизу населеного пункту ОСОБА_4 , противником була обстріляна колона військової частини НОМЕР_2 , після чого ОСОБА_1 залишився на даній території та зміг повернутись на підконтрольну Україні територію лише 05.09.2022.

За фактом повернення ОСОБА_3 з окупованої російською федерацією території України військовою частиною проводилось службове розслідування, за наслідком якого вини в діях позивача не встановлено.

Отже, беручи до уваги наведене, а також те, що причини відсутності військовослужбовця ОСОБА_1 на службі у період з 06.06.2022 по 05.09.2022 беззаперечно є поважними, адже пов`язані із збройною агресією російської федерації на територію України, суд апеляційної інстанції вказує про безпідставність невиплати військовою частиною НОМЕР_1 позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди.

Обґрунтовуючи власну позицію скаржник посилається на приписи Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, а також телеграми Міністра оборони України від 18.04.2022 №248/1529.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до п.15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Однак, як установлено в даному випадку відсутність позивача на службі пов`язана із дійсними поважними причинами.

Відносно ж телеграми Міністра оборони України від 18.04.2022 №248/1529, то слід відмітити, що вона діяла до 01.06.2022.

23.06.2022 Міністр оборони України видав окреме доручення №912/з/29, яке підлягало застосуванню з 01.06.2022, тоді як попередні телеграми Міністра оборони України, у тому числі від 18.04.2022 №248/1529, наказано вважати такими, що з 01.06.2022 не застосовуються.

З огляду на вказане, у межах спірного періоду з 06.06.2022 по 05.09.2022 телеграма Міністра оборони України від 18.04.2022 №248/1529 застосуванню не підлягає, адже з 01.06.2022 вона не застосовується.

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі твердження відповідача.

Відтак, беручи до уваги наведене колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення окружним адміністративним судом було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 у справі №420/28131/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.І. Шляхтицький Ю.В. Осіпов