Справа № 600/384/24-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/384/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління ДПС у Чернівецькій області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомленням-рішенням № 0-2411UA0080963 від 25 жовтня 2023 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомленням-рішенням № 0-2411-UA0080963 від 25 жовтня 2023 року;

- стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 2 422,40 грн.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що на адресу останнього від Головного управління Державної податкової служби в Чернівецькій області надійшли податкові повідомлення - рішення форми «Ф» за податкові періоди 2021-2022 років, якими визначено суми податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки щодо об`єкту нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , які перебувають у його власності.

Звертав увагу суду на те, що належний позивачеві об`єкт нерухомості використовується за призначенням суб`єктом господарювання та є всі підстави для застосування норми п. 266.2.2. ст. 266 ПК України.

Зокрема наголошував на тому, що позивачем закріплено майно на праві господарського відання, тобто останній передав у господарське відання ФГ "ВЕЛЛФРУКТ" об`єкти нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що положення податкового кодексу, які дають право на пільгу у сплаті податку на нерухоме майно, не ставлять можливість застосування цієї пільги в залежність від перебування будівель безпосередньо у власності відповідних суб`єктів господарювання. Відтак, на думку позивача посилання податкового органу на те, що будівлі не перебувають у власності ФГ "ВЕЛЛФРУКТ" як на підставу у відмові застосуванні пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України є протиправним і таким, що порушують права останнього.

На думку позивача існування зазначених правовідносин є передумовою для застосування пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, адже спірні будівлі використовуються у господарський діяльності (не залежно від того чи це реалізація права користування як власника чи законного користувача нерухомості).

Окрім того, позивач зазначив, що підпунктом «г» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено конкретний перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено: гуртожитки.

Визначальним у даному випадку є тільки наявність статусу будівлі, отже, підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами абз. «г» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності.

Так, згідно із витягу (індексний номер 125213356) від 24.08.2018 року та технічного паспорту на будівлю гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , копії яких додаються до позовної заяви, вбачається, що зазначена будівля є будівлею житлової нерухомості та класифікується як гуртожиток.

Однак, незважаючи на очевидну приналежність об`єктів житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , до будівлі гуртожитку відповідачем прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

З огляду на наведене, позивач вважає, що відповідачем не доведено правомірність і обґрунтованість прийнятих ним рішень щодо визначення позивачеві відповідного грошового зобов`язання. Зокрема, відповідачем не було належним чином доведено того, що чинне податкове законодавство України в очевидний спосіб установлює позивачеві обов`язок для сплати відповідного податкового зобов`язання, яке було визначене контролюючим органом позивачеві.

2.Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заперечив щодо посилань позивача про те, що об`єкти нежитлової нерухомості передані останнім у безстрокове, безоплатне господарське відання фермерського господарства звільняються від оподаткування. При цьому зазначив, що передача майна не тягне за собою виникнення у користувача права власності на передане майно, відтак і не застосовуються пільги передбачені пп. ж п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Також заперечив щодо аргументів позивача з приводу того, що спірний об`єкт нерухомості не оподатковується, оскільки відноситься до будівель - гуртожитку, що підтверджується документом про право власності, з огляду на таке.

Посилаючись на позицію Верховного Суду відповідач зазначив, що звільнення гуртожитків від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, слід пов`язувати не тільки з наявністю у такої будівлі статусу гуртожитку, а й з дійсним використанням такої нерухомості для тимчасового проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших визначених законодавством осіб, які можуть використовувати гуртожитки для проживання. При цьому наголосив, що позивачем для підтвердження своєї позиції до суду було надано тільки копію витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно та копію технічного паспорту, жодних інших доказів використання об`єкта нежитлової будівлі позивачем не надано.

Відтак вважає, що податковий орган при винесенні спірних податкових повідомлень - рішень діяв обґрунтовано, у межах повноважень та з урахуванням всіх обставин, які мають значення для прийняття об`єктивного рішення, в межах наданих повноважень та у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку із чим, підстави для визнання протиправного податковим повідомлення-рішення відсутні.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. 25.10.2023 року Головним управлінням Державної податкової служби в Чернівецькій прийняті податкові повідомлення-рішення форми Ф за податкові періоди 2021-2022 роки якими визначено ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки щодо об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 22063,45 грн, а саме:

- за 2022 рік на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 податковим повідомленням-рішенням №0-2411-UA0080963 від 25 жовтня 2023 року нараховано 14199,25грн.;

- за 2021 рік на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 податковим повідомленням-рішенням №0-2411-UA0080963 від 25 жовтня 2023 року нараховано 7864, 20грн.;

2. 09 листопада 2023 року позивачем до податкового органу подана заява про застосування норми п.п. "ж" п. 266.2.2. ст. 266 ПК України.

Зі змісту заяви встановлено, що позивач реалізуючи своє право передбачене ст. 42 Конституції України, враховуючи положення ст. 136 Господарського кодексу України, вказані об`єкти нерухомості передав у господарське відання ФГ "ВЕЛЛФРУКТ" яке і використовує ці будівлі у сільськогосподарській діяльності, зокрема зберігання вирощених фруктів.

3. 23 листопада 2011 року листом № 1081/Д/24-13-24-02 ГУ ДПС України в Чернівецькій відмовлено у застосуванні п.п. "ж" п. 266.2.2. ст. 266 ПК України та повідомлено про направлення податкових повідомлень-рішень щодо нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за період 2021-2022 роки на об`єкти нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

4. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомого майна: приміщення, гуртожиток, об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою:

АДРЕСА_2 . Судом досліджений технічний паспорт на громадський будинок з якого встановлено, що будівля, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_3 . Також судом встановлено, що ОСОБА_1 укладений договір про закріплення майна на праві господарського відання від 31 березня 2021 року, згідно з умовами якого останній передав у господарське відання ФГ " ВЕЛЛФРУКТ" об`єкти нежитлової нерухомості за адресою:

АДРЕСА_4 . Відповідно до протоколу № 2-2021 загальних зборів учасників Фермерського господарства "ВЕЛЛФРУКТ" від 31.03.2021 року прийнято рішення, про закріплення на праві господарського відання за ФГ " ВЕЛЛФРУКТ" наступного майна: приміщення гуртожитку загальною площею 436,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1.Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

2. Заперечуючи проти позову, аргументи відповідача фактично зводились до того, що у позивача відсутнє право на застосування пільги по сплаті податку на належне на праві власності нерухоме майно, оскільки останнім не дотримані та недоведені умови застосування такої пільги, яка передбачена п. 266.2.2. ст. 266 ПК України.

Зокрема звертав увагу суду на те, що звільнення гуртожитків від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, слід пов`язувати не тільки з наявністю у такої будівлі статусу гуртожитку, а й з дійсним використанням такої нерухомості для тимчасового проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших визначених законодавством осіб, які можуть використовувати гуртожитки для проживання.

3. Надаючи оцінку спірним аргументам учасників справи, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 265 ПК України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПКУ визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПКУ).

Пунктом 266.2 стаття 266 ПКУ визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування.

Згідно пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України зазначено: що не є об`єктом оподаткування: г) гуртожитки.

Згідно з ст.127 Житлового кодексу України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради.

Судом також проаналізовано й інші норми права, які стосуються виниклого публічно-правового спору.

Зокрема, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, гуртожитки віднесено до підрозділу 11 "Буді житлові " групи 113 ''Гуртожитки" класу 1130 "Гуртожитки". Вказаний клас включає житлові будинки для колективного проживання, включаючи будинки для людей похилого віку та інвалідів, студентів, дітей та інших соціальних груп, наприклад, будинки для біженців, гуртожитки для робітників та службовців, гуртожитки для студентів та учнів - навчальних закладів, сирітські будинки, притулки для бездомних та т. ін.). Клас 1130 складається з підкласів 1130.1 "Гуртожитки для робітників та службовців", 1130.2 "Гуртожитки для студентів вищих навчальних закладів", 1130.3 "Гуртожитки для учнів навчальних закладів", 1130.4 "Будинки-інтернати для людей похилого віку та інвалідів", 1130.5 "Будинки дитини та сирітські будинки", 1130.6 "Будинки для біженців, притулки для бездомних", 1130.9 "Будинки для колективного проживання інші".

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомого майна: приміщення, гуртожиток, об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом досліджений технічний паспорт на громадський будинок з якого встановлено, що будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 є гуртожитком.

Відтак, суд вважає, що відповідачем не надано до суду безспірних доказів, що спірний будинок не є гуртожитком.

Таким чином, гуртожиток може складатися з житлових та нежитлових приміщень, які у цілому виконують функцію та мету гуртожитку.

Перебування у власності позивача нежитлових приміщень гуртожитку не може свідчити про не виконання ними функції та мети гуртожитку.

Системний аналіз зазначеного вище в сукупності встановлених обставин в справі дає підстави дійти висновку, про те, що відповідачем на доведене те, що нежитлові приміщення гуртожитку, які перебувають у власності позивача, не охоплюються функцією та метою гуртожитку, використовуються всупереч функції та меті гуртожитку.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача на висновки Верховного Суду, які викладені в постанові від 06.07.2023 року по справі № 440/8875/21, оскільки в зазначеній справі правовідносини виникли з питань надання податковим органом індивідуальної податкової консультації з приводу роз`яснення щодо практичного застосування підпункту 266.7.1-1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, а саме щодо поширення зазначеної норми на об`єкт нерухомого майна - «житловий будинок для малих сімей», а в даному випадку предметом розгляду є - питання оподаткування будівлі гуртожитку.

Таким чином, суд вважає необґрунтований висновок податкового органу про те, що приміщення гуртожитку належні позивачеві не підпадають під дію абз. г підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України та такими, що спростовується матеріалами справи.

4. Водночас суд критично оцінює доводи позивача як помидкові про те, що закріплення майна на праві господарського відання за ФГ "ВЕЛЛФРУКТ" є підставою для звільнення від оподаткування саме на підставі п.п. "ж" п. 266,2.2. ст. 266 ПК України, на що останній наголошує в позовній заяві.

Згідно вимог статті 133 Господарського кодексу України, основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їхня господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Відповідно до вимог статті 136 Господарського кодексу України визначено право господарського відання речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

При цьому слід зазичити, що позивачем передані спірні приміщення у безстрокове, безоплатне господарське відання ФГ "ВЕЛЛФРУКТ" на підставі договору про закріплення майна на праві господарського відання від 31.03.2021 р, при цьому не реєстрація речового права щодо передачі таких приміщень у господарське відання не змінює правової суті у спірних правовідносинах про те, що таке майно підпадає під дію абз. г підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

5. Згідно із частиною 1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 КАС України).

За змістом статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

6. Підсумовуючи наведене суд зазначає, що в матеріалах вказаної справи наведено достатній об`єм доказів, які спростовують позицію відповідача, відтак адміністративний позов слід задовольнити повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. Враховуючи те, що адміністративний позов задоволено повністю, тому сплачений позивачем судовий збір в сумі 2422,40 грн слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомленням-рішенням № 0-2411UA0080963 від 25 жовтня 2023 року.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомленням-рішенням № 0-2411-UA0080963 від 25 жовтня 2023 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань оловного управління ДПС у Чернівецькій області судовий збір у сумі 2 422,40 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , код РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013, ).

Суддя О.В. Боднарюк