Справа № 380/4535/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 рокуСправа № 380/4535/24 пров. № А/857/13165/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року (суддя Сподарик Н.І., м.Львів) -

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (далі Адміністрація, ДССТ відповідно) в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Адміністрації від 01.12.2023 №1011 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання та травми, пов`язаних із захистом Батьківщини (далі Рішення);

зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу як особі з інвалідністю ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання та травми, пов`язаних із захистом Батьківщини.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі вказує на наявність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги з огляду на встановлення йому ІІІ групи інвалідності у зв`язку з отриманням травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, тому відмову у призначенні йому такої одноразової грошової допомоги вважає незаконною. Посилається також на рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022 у справі №3-192/2020 (далі Рішення №1-р(ІІ)/2022, КСУ відповідно), яким визнано неконтитуційною норму Закону щодо обмеження часовими рамками (строком у два роки) встановлення вищої групи інвалідності або зміни її причинного зв`язку.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу ІІІ група інвалідності була первинно встановлена з 12.09.2017. Водночас, після повторного огляду органами МСЕК позивачу було повторно встановлено ІІІ групу інвалідності і змінено причину інвалідності на «захворювання, травма, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини», що підтверджується довідкою МСЕК від 12.10.2023 №386375, тобто в термін понад 2 роки від встановлення ІІІ групи інвалідності.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №345739, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності після повторного огляду 12.09.2017. Причина інвалідності загальне захворювання, інвалідність встановлена на строк до 01.10.2019. Дача чергового переогляду 12.09.2019.

Згідно з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №322329, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності після повторного огляду 23.09-23.10.2019. Причина інвалідності загальне захворювання, інвалідність встановлена на строк до 01.10.2021. Дача чергового переогляду 23.09.2021.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №056957, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності після повторного огляду 30.09.2021-21.10.2021. Причина інвалідності загальне захворювання, інвалідність встановлена на строк до 01.10.2024. Дача чергового переогляду 30.09.2024.

06.03.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача було призвано на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 12.04.2023 №531/у, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 14.03.2023 одержав вогнепальне осколкове сліпі поранення поперекової ділянки справа, вертеброгенна торакобрахіалгія, люмбалгія, виражений больовий та м`язковий-тонічний синдром, астено-невротичний стан, пошкодження медіального меніска лівого колінного суглоба.

Згідно з довідкою військо-лікарської комісії №2 Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 31.07.2023 №409, 31.07.2023 солдату ОСОБА_1 проведено медичний огляд гарнізонною ВЛК №2 Західного регіону. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузції, каліцтва). Стан після артроскопічної резекції внутрішнього меніска внаслідок пошкодження (14.03.2023) тіла та заднього рогу медіального менікса лівого колінного суглобу. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (Довідка №531/у від 12.04.2023, видана командиром в/ч НОМЕР_1 ). Поширений остеохондроз шийного, грудного та поперекового відділу хребта, деформуючий спондильоз шийного, грудного та поперекового відділу хребта, деформуючий спондильоз шийного відділу хребта першого ступеня, множинні протрузії МХД із больовим синдромом та помірним порушенням функції. Порушення адаптації у вигляді змішаної тривожно-депресивної реакції з інсомнічним синдромом. Захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. Цервіко-торако-люмбаогія. Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статей 64б, 17 в, 61 в графи ІІ Розладу хвороб та графи __-__ Таблиці __-__ додаткових вимог Обмежено придатний до військової служби, непридатний до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морські піхоті, спец. спорудах; придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №386375, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності після повторного огляду 15.08.2023. Причина інвалідності захворювання, травма, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини, інвалідність встановлена на строк до 1 вересня 2025 року. Дача чергового переогляду 15.08.2024.

Позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 із рапортом щодо виплати одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання та травми, пов`язаних із захистом Батьківщини.

Відповідно до протоколу від 07.11.2023 №209 засідання комісії Адміністрації з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, комісією прийнято Рішення, яким відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки між первинним встановленням інвалідності та повторним оглядом термін перевищує дворічний строк.

Листом від 01.12.2023 №518/1.6/1011, Адміністрація повідомила командира військової частини НОМЕР_1 про прийняте Рішення.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ; в редакції, чинній на час звернення позивача за отриманням допомоги) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII).

Статтею 16 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначає «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2024 № 714; далі Порядок №975; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

- у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону 2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №1774-VIII; набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Аналогічно у пункті 8 Порядку № 975 зазначено, що у разі якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2020 року у справі №240/10153/19 відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року (справа №295/3091/17), від 21 червня 2018 року (справа №760/11440/17), який зводиться до того, що абзацу 2 пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ не містить часових обмежень для випадків, коли після первинного встановлення часткової втрати працездатності особі вперше встановлюється інвалідність. Первинне встановлення інвалідності є окремими випадком, який дає право на виплату окремого виду допомоги - допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

У постанові від 15 липня 2020 року у справі №240/10153/19 Верховний Суд дійшов такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII:

1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року;

3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після).

Отже, пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували.

Також цією нормою передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.

Проте, ті особи, стан здоров`я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, втрачають право на виплату одноразової грошової допомоги, з врахуванням раніше виплаченої суми.

З огляду на зазначене, дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 1.380.2019.006957. Верховний Суд у цій справі також вказав, що встановлення інвалідності та встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності є пов`язаними підставами для виплати одноразової грошової допомоги; встановлення інвалідності особі, якій раніше було встановлено часткову втрату працездатності без встановлення інвалідності, надає такій особі право на виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми; дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту першого рішення компетентного органу (МСЕК), яким встановлено інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року, а зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Разом з тим, апеляційний суд, вважає необґрунтованим посилання позивача на Рішення №1-р(ІІ)/2022, з огляду на таке.

КСУ, в рамках розгляду справи №3-192/2020(465/20), у Рішенні №1-р(ІІ)/2022 дійшов висновку, що пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є таким, що суперечить статтям 1, 3, частинам першій, другій статті 8, частині п`ятій статті 17, частині першій статті 46 Конституції України. Як наслідок, пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

В пункті 2 Рішення №1-р(ІІ)/2022 зазначено, що пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII втрачає чинність з дня ухвалення цього рішення.

За приписами частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, правова позиція КСУ щодо неконституційності пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII має пряму дію у часі і може бути застосована до правовідносин, що виникли або принаймні тривали після ухвалення Конституційним Судом відповідного рішення, тобто з 06.04.2022.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 вересня 2022 року у справі №640/14168/20, від 15 червня 2022 року у справі №296/8156/17.

Варто також зазначити, що КСУ обґрунтовував необхідність прийняття вказаного рішення перебуванням України в умовах воєнного стану з 24 лютого 2022 року та наголосив на необхідності надання відповідних гарантій, а також посиленого соціального захисту військовослужбовцям, які беруть участь у відсічі збройної агресії російської федерації проти України.

КСУ, зокрема, зазначив, що в умовах збройної агресії повномасштабного характеру законодавче регулювання порядку реалізації права на соціальний захист, гарантованого частиною першою статті 46 Конституції України, має здійснюватися у системному взаємозв`язку з вимогами щодо посиленого соціального захисту військовослужбовців у розумінні частини п`ятої статті 17 Основного Закону України. Виконання державою конституційного обов`язку щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних або резервістів покликане не тільки забезпечити соціальний захист кожного з них індивідуально, а й сприяти виконанню громадянами України обов`язку щодо захисту Вітчизни - України, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності.

Після ухвалення зазначеного Рішення №1-р(ІІ)/2022, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду розглянув справу №240/7411/21 з подібними до цієї справи правовідносинами і у постанові від 21.03.2023 сформував, зокрема, такий правовий висновок:

«(1) частина четверта статті 7 КАС не може бути застосована до правових актів, які визнані неконституційними за рішенням Конституційного Суду України;

(2) правовий висновок Верховного Суду, наведений у постановах від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 та від 02.12.2022 у справі №1.380.2019.006957, стосується редакції пункту четвертого статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що діяла до ухвалення рішення Конституційного суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022, і застосовується до правовідносин, що виникли до 06 квітня 2022 року.».

До правовідносин, що виникли після 06.04.2022, стаття 16-3 Закону 2011-XII застосовується без урахування пункту четвертого цієї статті, що його визнано неконституційним Рішенням № 1-р(ІІ)/2022.».

Таким чином, враховуючи те, що правовідносини у справі за цим позовом виникли до прийняття КСУ Рішення № 1-р(ІІ)/2022, а саме 12.09.2017 (на момент первинного встановлення групи інвалідності), на ці правовідносини розповсюджується редакція пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, яка містить норму щодо обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Вказані висновки апеляційного суду також, узгоджуються із висновками Верховного Суду у подібних справах, що викладені у постанові від 28 березня 2024 року у справі 240/30133/21, 15 січня 2024 року у справі №240/4317/23.

Суд першої інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи, надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених як позивачем так і відповідачем, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо цього не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич