Справа № 148/2060/24
Суддя: Ковганич С. В.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/2060/24
Провадження №2-а/148/41/24
23 вересня 2024 року Тульчинський районний суд
Вінницької області
в складі: головуючого судді Ковганича С.В.
при секретарі Ліванчук А.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині в порядку письмового спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , подану представником позивача Кугутюком Олександром Васильовичем до Департаменту патрульної поліції, третя особа на стороні відповідача УПП у Вінницькій області ДПП, 1 взвод 3 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кугутюк Олександр Васильович звернувся в суд з вказаним вище позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.08.2024 посадовою особою відповідача в особі інспектора 1 взводу 3 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП було винесено постанову серії ЕНА № 2899851 про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн.
Відповідно до змісту постанови, 07.08.2024 о 07.20.24 год., м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе, 75 водій ОСОБА_1 керуючи Т/З наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів, чим порушив п. 18.1 ПДР.
З вищезазначеною постановою він не згоден, оскільки постанова не відповідає нормам закону, а саме: не були дослідженні докази; в постанові не зазначено доказів на підставі яких доведена вина у вчиненні правопорушення та не долучені вказані докази до постанови; в п. 5 даної постанови не зазначено хто саме керував ТЗ а зазначено «…водій керував»; взагалі в цей час ОСОБА_1 не було порушено жодних правил дорожнього руху; не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, оскільки ОСОБА_1 надав би пояснення, які спростували б його вину.
Вважає, що вказана постанова винесена незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, що призвело до незаконного притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення.
Таким чином, просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2899851 від 24.08.2024, передбачене ст. 122 ч.1 КУпАП та закрити провадження по справі.
В судове засідання сторони не викликалися, у зв`язку з чим у відповідності з ст. 229 ч.4 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 262 ч.5 КАС України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання учасників провадження про розгляд справи з викликом сторін до суду не надходило.
Відповідач - представник Департаменту патрульної поліції до суду направив відзив на позов (а.с. 24-37), відповідно до якого вказав, що позов представник позивача ОСОБА_1 адвоката Кугутюка О.В. про скасування постанови серії ЕНА № 2899851 від 24.08.2024є безпідставним та необґрунтованим. Оскільки своєю бездіяльністю ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 122 ч.1 КУпАП.
Так, 14.08.2024 до УПП у Вінницькій області ДПП надійшло звернення, проте, що 07.08.2024 о 07:20 год. здійснюючи перехід проїжджої частини по не регульованому пішохідному переході у м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе, службовий автомобіль УПП у Вінницькій області наближаючись до зазначеного пішохідного переходу не надав переваги пішоходам, які здійснювали перехід проїжджої частини та у результаті здійснив екстрене гальмування, ледь не скоївши наїзд на заявника та інших пішоходів. В подальшому було опитано позивача, інспектора взводу №1 роти №3 БУПП у Вінницькій області, який здійснював керування зазначеним службовим автомобілем, який пояснив, що 07.08.2024 у ранкову пору доби, керуючи службовим автомобілем та наближаючись до пішохідного переходу, зменшив швидкість до 20-30 км/год. та раптом був засліплений сонячним світлом на декілька секунд втратив орієнтир, після чого побачив пішоходів та різко загальмував, не допустивши наїзду на пішоходів. Після чого, командиром взводу №1 роти 2 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_2 прийнято рішення притягти ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА № 2899851 за ст. 122 ч.1 КУпАП.
Постанова складена у відповідності до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, дії командира взводу №1 роти 2 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_2 є правомірними, останній діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Обґрунтування позивача викладені в позовній заяві щодо не вчинення ним протиправних дій, що призвели до складання постанови про адміністративне правопорушення є способом його захисту та розцінюється, як спосіб уникнення від адміністративної відповідальності за вчинене. Позивач ОСОБА_1 свідомо допустив дії, щодо вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.122 ч.1 КУпАП. До відзиву також надано DVD диск з відеозаписом події, яка мала місце 07.08.2024. Просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кугутюка О.В. надійшла відповідь на відзив, згідно якої останній вказав на те, що органом, який розглядав справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності недотримано вимог законності, а саме, ні матеріали справи ні копія постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2899851 не містять відомості, що саме ОСОБА_1 07.08.2024 керував службовим автомобілем, а також заява та пояснення громадянина, який звернувся до Управління ПП у Вінницькій області із зверненням, що 07.08.2024 о 07:20 год. здійснюючи перехід проїжджої частини по не регульованому пішохідному переході у м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе, службовий автомобіль УПП у Вінницькій області наближаючись до зазначеного пішохідного переходу не надав переваги пішоходам, які здійснювали перехід проїжджої частини та у результаті здійснив екстрене гальмування є сфабрикованим, оскільки заявник є особою чоловічої статті, а на відео з місця події пішохідний перехід переходили три особи жіночої статті, жодних перешкод для руху заявника позивач не вчиняв. Вважає притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ст. 122 ч.1 КУпАП безпідставним.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 20 ч.1 п. 1 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно із ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

У відповідності до ст.. 9 ч. 1 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається із оскаржуваної постанови серії ЕНА № 2899851 від 24.08.2024водій 07.08.2024 о 07:20 год. в м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе,75 керуючи транспортним засобом та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів, чим порушив п. 18.1 ПДР. Даною постановою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КУпАП (а.с.8).

Як вбачається із відзиву поданого представником відповідача та доданих до нього документів, передумовою (підставою) проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 , слугувало проведення перевірки інспектором відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у Вінницькій області ДПП капітаном поліції Сташвевичем Ю.В. (а.с. 32-36).

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 33 ч.2 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а у відповідності із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 77 ч.1, 2 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд виходить із того, що за приписами ст. 19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 23 ч.1 п.11 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 222 КУпАП передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивачеві ставиться у вину порушення вимог п. 18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпеката притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ст. 122 ч.1 КУпАП.

Склад адміністративного правопорушення обов`язково має містити наступні ознаки: об`єкт правопорушення, суб`єкт правопорушення, об`єктивна та суб`єктивна сторони правопорушення.

Відсутність одного із вищезазначених елементів в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказує на відсутність складу адміністративного правопорушення.

Так, диспозицією ст. 122 ч.1 КУпАП, передбачено відповідальність в тому числі ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах.

Об`єктом правопорушення виступають охоронювані законом відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення, за вчинення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, полягає в тому, що водій 07.08.2024 о 7:20 год. в м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе, 75, не надав перевагу пішоходу чим порушив п. 18.1 ПДР України.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

В свою чергу, відповідно до вимог ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайта в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Таким чином, аналіз назначених норм закону свідчить про те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Постановою КМУ від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Відповідно до п.1.1 ПДР України останні відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст. 247 п.1 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 ст. 7 КУпАП)

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

В постанові інспектора 1 взводу 3 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП серії ЕНА № 2899851 від 24.08.2024 відсутнє посилання на технічні засоби, якими було зафіксовано правопорушення, з чого можна зробити висновок про відсутність такого запису зробленим саме поліцейським при фіксуванні порушення ПДР.

Наданий відповідачем відеозапис, як зазначено з камер «безпечне місто», не містить ідентифікаційних ознак безпосереднього самого пристрою на який проводилась відео фіксація, а також орган чи посадову особу, кому належить даний пристрій. Крім того, представником відповідача не зазначено у який спосіб, вказаний відеозапис з`явився у посадових осіб УПП у Вінницькій області.

Пояснень свідків (пішоходів чи інших учасників дорожнього руху) чи будь-яких інших доказів порушення позивачем вимог п. 18.1 ПДР України відповідачем не надано, а отже належні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КУпАП відсутні.

Пояснення особи ОСОБА_3 , не співпадають із тими ж обставинами, на які посилається відповідач в своїх запереченнях, так як на відеозаписі, відсутні взагалі особи чоловічої статті.

Із постанови інспектора поліції не можливо встановити всі обставини та причетність ОСОБА_1 до порушення Правил дорожнього руху, які мали місце на думку інспектора поліції 07.08.2024 із фактами, викладеними у постанові від 24.08.2024 та правомірність притягнення особи до адміністративної відповідальності, а також не доведено наявність об`єктивної сторони правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Крім того, як вбачається із дослідженого в судовому засіданні відеозапису, доданого до відзиву, останній не може вважатися належним доказом, оскільки не відповідає вимогам ст. 251 КУпАП, а також оскаржувана позивачем постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить відповідного посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. Такий висновок узгоджується з відповідною позицією, що викладена у постанові Верховного Суду у справі №524/1284/17.

Відповідно до Постанови ВС від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності повинна містити інформацію про будь-яку фіксацію правопорушення.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у Постанові від 11.10.2016 у справі № 816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Вищезазначене твердження узгоджується з правовою позицією ВС висвітленою в постанові суду від 30 травня 2018 року у справа №337/3389/16-а.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або Законом.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Перевіривши законність і обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1КУпАП, суд приходить до висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, жодним чином не доведено правомірності свого рішення, не надано суду достатньо доказів, які б підтверджували законність та належність відповідної процедури при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а позивач вказує на протиправність притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП, а тому право останнього є порушеним, у зв`язку з чим воно підлягає захисту судом.

Єдиним можливим доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Однак, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Окрім того, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2899851 від 24.08.2024 винесена інспектором 1 взводу 3 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП за порушення ст.122 ч.1 КУпАП з порушенням норм чинного законодавства, оскільки в постанові відсутні відомості про застосування фото чи відео фіксації, що давало б право виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності на місці зупинки транспортного засобу. При тому, що вказана постанова оспорювалась.

ЄСПЛ у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, у рішеннях в справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011, «Карелін проти Росії» від 20.09.2016, ЄСПЛ зробив висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Окремо слід зазначити про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, в своїх запереченнях представник відповідача стверджує про право поліцейського виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі на місці зупинки транспортного засобу, або ж на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Однак, оскаржувана постанова винесена 24.08.2024, через 17 днів після подій, які зазначенні в постанові, на підставі матеріалів, які були надані особі, яка проводила розгляд справи.

Із відеозапису фіксації розгляду справи про адміністративне правопорушення, вбачається, що розгляд справи проводив командир взводу № 1 УПП у Вінницькій області, який безпосередньо не виявив адміністративного правопорушення, а оцінював матеріали, які йому були надані. Крім того, останній не досліджував при розгляді справи відеозапис про адміністративне правопорушення, вказані обставини відсутні в наданих відповідачем відеозаписах. Також, за наслідками розгляду справи поліцейський ОСОБА_2 , роздрукувавши постанову, не оголосив її особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Окремо слід зазначити, що із матеріалів, які надані представником відповідача вбачається, що інспектором відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у Вінницькій області Сташкевичем Ю.В. проводилась перевірка в період з 14.08.2024 до 19.08.2024 (включно), за результатами розгляду скарги гр. ОСОБА_3 .

За результатами проведеної перевірки, інспектором було виявлено порушення службової дисципліни поліцейським ОСОБА_4 , про що відображено в п. 4 доповідної записки адресованій заступнику начальника управління начальнику ВМАЗ УПП у Вінницькій області ДПП Гаркавюку О.

В пункті п`ятому вказаної доповідної записки прийнято рішення, про надання копії доповідної записки разом з копією матеріалів звернення - командиру батальйону УПП у Вінницькій області Букатару О. для вирішення питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності поліцейського ОСОБА_5 .

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів, у який спосіб, та яким чином копії матеріалів перевірки з`явились чи були переданні поліцейському ОСОБА_2 , який проводив розгляд справи і який виносив оспорювану постанову.

Також слід вказати, що встановивши наявність порушення службової дисципліни, орган, посадова особа, мали б керуватись Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», ч.2 ст. 11, якого визначено, що за вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Частиною третьою даної статті передбачено, що поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Таким чином, вказаним Статутом визначено, що порушення службової дисципліни є дисциплінарним проступком, який фактично було встановлено в доповідній записці.

В ч.ч. 1-5 ст. 14 Статуту передбачено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Як випливає, із вказаних правових норм, скарга гр. ОСОБА_3 , не може бути розцінена, як матеріали, що складенні в порядку визначеному КУпАП, за якими не призначається та не проводиться службове розслідування.

Інспектором ВМАЗ Сташкевичем Ю. було в свою чергу проведено перевірку, яка за своєю природою та способом проведення має ознаки службового розслідування, і одноособово було прийнято рішення про передачу командиру батальйону ОСОБА_6 копії матеріалів для вирішення питання щодо притягнення поліцейського ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності. Однак, командир батальйону вказаного питання не вирішив, і в матеріалах відсутні докази на уповноваження вирішення цього питання поліцейського ОСОБА_2 .

Вказані процесуальні правопорушення є суттєвими, та такими що порушують права позивача щодо встановленої процедури розгляду та притягнення поліцейського до адміністративної відповідальності.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає що спірна постанова прийнята відповідачем не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню, так як в судовому засіданні повно і всебічно з`ясовано обставини справи та позов підтверджений належними доказами, а справа направленню на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Згідно ст. 286 ч.1 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом ст. 286 ч.3 п.2 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, постанова серії ЕНА № 2899851 від 24.08.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень за порушення ст. 122 ч. 1 КУпАП, підлягає скасуванню як така, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства, а справу направити на новий розгляд до Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, який є суб`єктом владних повноважень слід стягнути судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Разом з тим, позивач в своєму позові просить стягнути з відповідача судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн.

Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ст. 134 ч.4 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в разі вирішенні питання про відшкодування позивачам витрат на професійну правничу допомогу адвоката слід враховувати положення ст.139 КАС України, якою врегульовано правила розподілу судових витрат, до яких окрім інших віднесено й витрати на професійну правничу допомогу.

Законом Україні «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 вказаного Закону).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом (ВС/КАС) у справі № 640/18402/19 від 28.12.2020, у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано такі докази, а саме: копію договору про надання правової (правничої) допомоги в адміністративній справі від 02.09.2024, укладений між позивачем та адвокатом Кугутюком О.В.; квитанція до прибуткового касового ордеру від 02.09.2024 на суму 3000 грн.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року по справі № 280/2635/20.

Дослідивши надані представником позивача документи, суд вважає заявлені витрати співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, тому, враховуючи критерії необхідності та доцільності понесених витрат, обсяг наданих послуг, суд дійшов висновку про можливість відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 245, 251, 252, 256, 280, КУпАП, ст.ст. 2, 9, 19, 20, 77, 139, 241-246, 257-262, 286 КАС України, суд

У Х В АЛ И В :

Позов ОСОБА_1 , поданий представником позивача ОСОБА_8 до Департаменту патрульної поліції, третя особа на стороні відповідача УПП у Вінницькій області ДПП, 1 взвод 3 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Постанову серії ЕНА №2899851 від 24.08.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП та накладення на нього штрафу в сумі 340 грн. скасувати, а справу направити на новий розгляд до Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції місцезнаходження якого за адресою: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 605,60 (шістсот п`ять гривень 60 копійок) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції місцезнаходження якого за адресою: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (три тисячі) гривень за надання правової допомоги.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Суддя