Справа № 520/25483/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

з питання забезпечення позову

23 вересня 2024 року справа № 520/25483/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденко А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі за текстом - Відповідач №1), Головного управління ДПС у Харківській області (далі за текстом - Відповідач №2), третя особа - Державна податкова служба України про: 1) визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління державної податкової служби у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском від 31.05.2021 за № 42038; 2) визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління державної податкової служби у м. Києві про сплату боргу (недоїмки), форма "Ф", від 02.09.2021 № 0-2657; 3) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "С", від 31.05.2021 за № 8, штраф за порушення законодавства про патентування, порушення норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі та послуг в сумі 99 060,70 грн; 4) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Р", від 31.05.2021 за № , ПДВ в сумі 244 266,55 грн, згідно акту перевірки нібито занижено суму податкового зобов`язання із посиланням на надані мною письмові пояснення та документальні підтвердження; 5) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Ш", від 31.05.2021 за № , військовий збір в сумі 420,10 грн. та штраф в сумі 105,02 грн; 6) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Р", від 31.05.2021 за № 8, військовий збір в сумі 11 197,78 грн. та штраф в сумі 1678,65 грн; 7) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Р", від 31.05.2021 за № 8, податок на доходи фізичних осіб в сумі 134 373,41 грн. та штраф в сумі 20 143,86 грн; 8) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "ПС", від 31.05.2021 за № 8, штраф за ненадання для перевірки документів з податку на доходи фізичних осіб в сумі 1020,00 грн; 9) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 за № 8, штраф з єдиного внеску в сумі 7875,10 грн.; 10) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 за № 8, штраф з єдиного внеску в сумі 331,71 грн. та пеня в сумі 18,24 грн; 11) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 за № 8, штраф з єдиного внеску - 2679,49 грн та пеня - 664,02 грн; 12) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 за № 8, штраф з єдиного внеску - 340,00 грн; 13) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 за № 8, штраф з єдиного внеску в сумі 850,00 грн; 14) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Ш" від 31.05.2021 за № 8, штраф з єдиного внеску в сумі 3710,70 грн; 15) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Ш" від 31.05.2021 за № 8, єдиний податок в сумі 5041,00 грн та штраф в сумі 1260, 25 грн; 16) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "ПС" від 31.05.2021 за № 8, неподання декларації про доходи за 2018 рік, штраф в сумі 340 грн,

встановив:

Позов заявника було зареєстровано Харківським окружним адміністративним судом у межах справи №520/25483/23.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2023р. у справі №520/25483/23 позов було залишено без руху у звязку із недоліками в оформленні у вигляді відсутності копій позову та доданих матеріалів для усіх учасників справи.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2023р. у справі №520/25483/23 позов було прийнято до розгляду, вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, залучено до участі у справі у якості відповідача ГУ ДПС у Харківській області, поновлено строк для звернення до суду, витребувано у ГУ ДПС у Харківській області податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 0-2657 від 01.10.2018; форми "Ф" № 0127377- 1310-2657 від 01.10.2018; форми "Ф" № 0166126- 3314-2657 від 05.05.2020; форми "Ф" № 0-2657 від 05.05.2020; форми "Ф" № 0-2657 від 06.05.2021; форми "Ф" № 0117703- 2408-2657 від 06.05.2021; форми "Ф" № 0117703- 2408-2657 від 01.01.1900.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2024р. справа №520/25483/23 передана до провадження судді Сліденка А.В.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2024р. у справі №520/25483/23 справу було прийнято до провадження, а позов було залишено без руху у звязку із виявленими після прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі недоліками в оформленні позову.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2024р. у справі №520/25483/23, зокрема, продовжено по суті розгляд справи за вимогою про визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління ДПС у м. Києві від 02.09.2021р. №0-2657; витребувано докази. Вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2024р. у справі №520/25483/23 в іншій частині вимог - визнані невиконаними позивачем. Позов в частині вимог: 1) визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021р. №42038 (приєднано до позову; т.1 а.с.10 зворот); 2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021р. №8 про застосування 99.060,70грн. штрафу (приєднано до позову; т.1 а.с.9); 3) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021р. №8 (приєднано до позову; т.1 а.с.11-12); 4) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021р. №; 5) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021р. №8 (приєднано до позову; т.1 а.с.30); 6) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021р. №8 (приєднано до позову; т.1 а.с.27); 7) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021р. №8 (приєднано до позову; т.1 а.с.26); 8) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 №8 (приєднано до позову, т.1 а.с.10); 9) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 №8 (приєднано до позову; т.1 а.с.14); 10) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 № 8 (приєднано до позову; т.1 а.с.16); 11) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 № 8 (приєднано до позову; т.1 а.с.18); 12) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 №8 (приєднано до позову; т.1 а.с.20); 13) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021р. №8 (приєднано до позову; т.1 а.с.33); 14) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 №8 (приєднано до позову; т.1 а.с.23); 15) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021р. №8 (приєднано до позову; т.1 а.с.25) було залишено без руху. Продовжено позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 09.08.2024р., на 5 днів з моменту отримання даної ухвали.

Витребувано у Державної податкової служби України: 1) докази оскарження позивачем в адміністративному порядку вимоги Головного управління державної податкової служби у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском від 31.05.2021 за № 42038; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "С", від 31.05.2021 за № 8; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Р", від 31.05.2021 за № ; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Ш", від 31.05.2021 за № ; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Р", від 31.05.2021 за № 8; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Р", від 31.05.2021 за № 8; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "ПС", від 31.05.2021 за № 8; рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 за № 8; рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 за № 8; рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 за № 8; рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 за № 8; рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 за № 8; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Ш" від 31.05.2021 за № 8; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Ш" від 31.05.2021 за № 8; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "ПС" від 31.05.2021 за № 8; 2) у разі оскарження позивачем зазначених рішень докази направлення ОСОБА_1 кожного рішення контролюючого рішення за результатами розгляду скарг із читабельними доказами відправлення в частині дати.

Витребувано у Головного управління Державної податкової служби у м. Києві докази направлення заявнику: вимоги Головного управління державної податкової служби у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском від 31.05.2021 за № 42038; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "С", від 31.05.2021 за № 8; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Р", від 31.05.2021 за № ; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Ш", від 31.05.2021 за № ; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Р", від 31.05.2021 за № 8; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Р", від 31.05.2021 за № 8; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "ПС", від 31.05.2021 за № 8; рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 за № 8; рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 за № 8; рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 за № 8; рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 за № 8; рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві від 31.05.2021 за № 8; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Ш" від 31.05.2021 за № 8; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "Ш" від 31.05.2021 за № 8; податкового повідомлення-рішення Головного управління державної податкової служби у м. Києві, форма "ПС" від 31.05.2021 за № 8 та оригінал або належним чином засвідчені копії читабельної якості повернутих рекомендованих листів з повідомленням про вручення поштового відправлення з Довідкою про причини повернення/досилання в частині дати, відображеної на поштовому штемпелі, проставленому на вищезазначеній довідці.

Виділено в окреме провадження вимоги заявника до Головного управління ДПС у Харківській області.

18.09.2024р. до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, де викладені вимоги забезпечити позов шляхом заборони примусового стягнення боргу в межах виконавчого провадження № 69752722 по виконанню вимоги Головного управління державної податкової служби у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 31.05.2021 № 42038 на суму 61486,62 грн. та витрат виконавчого провадження та штрафів.

Заява про забезпечення позову обґрунтована доводами про те, що однією із складових приведеної суми боргу є вимога ГУ ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 31.05.2021 № 42038 на суму 61486,62 грн. В травні місяці 2023 року Святошинським відділом ДВС у м. Київ було арештовано картковий рахунок позивача у зв`язку із заборгованістю перед ГУ ДПС у м. Києві, про що інформація з`явилася в додатку Дія, з чого заявник дізналася про виконавче провадження № 69752722, в межах якого стягувався податковий борг. В межах приведеного виконавчого провадження № 69752722 Святошинським відділом ДВС у м. Київ 02.09.2022 було винесено постанову про арешт коштів на рахунках заявника на загальну суму 67835,28 грн., з урахуванням витрат виконавчого провадження та штрафів. На виконання постанови про арешт коштів на цей час вже знято з рахунку заявника 5915,88 грн. Зазначає, що мотиви звернення до суду із цією заявою про забезпечення позову - уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду й уникнення будь-яких труднощів при виконанні в разі задоволення позову, оскільки у випадку стягнення з рахунків всієї суми (67835,28 грн.) за умови задоволення позову таке рішення буде неможливо реалізувати (виконати).

Оскільки в період 17.09.2024р. - 20.09.2024р. суддя Сліденко А.В. перебував у відрядженні, то розгляд поданої позивачем заяви про забезпечення позову здійснюється в перший робочий день після закінчення відрядження.

Вирішуючи дану заяву по суті, суд зазначає, що правовідносини з приводу забезпечення адміністративного позову унормовані ст.ст.150-158 КАС України.

Так, згідно із приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, у силу ч.2 ст.150 КАС України до кола підстав забезпечення позову законодавцем віднесені обставини: 1) існування ознак ризику істотного ускладнення виконання рішення суду; 2) існування ознак ризику неможливості майбутнього виконання рішення суду; 3) існування ознак ризику втрати ефективного захисту (поновлення) порушених (оспорюваних) прав та ущемлених інтересів; 4) очевидності ознак протиправності управлінського волевиявлення владного суб`єкта в одночасному поєднанні з очевидністю ознак порушення прав та інтересів заявника.

З положень наведеної норми Кодексу в кореспонденції з положеннями ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України слідує, що розглядаючи питання про забезпечення позову, суду необхідно, з урахуванням доказів, наданих особою на підтвердження сформульованих вимог, пересвідчитися, зокрема: у дійсності спору; у реальності загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; у співвідносності вимог заяви про забезпечення позову із вимогами самого позову; у співвідносності доводів заяви про забезпечення позову із підставами самого позову; у прийнятності розумного балансу між потенційними наслідками забезпечення позову та уникненням вирішення спору наперед; враховувати: специфіку правовідносин, у яких виник спір; зміст законодавчого регламентування цих відносин; співвідношення ймовірних наслідків незастосування заходів забезпечення позову із ймовірними наслідками застосування заходів забезпечення позову; критерій незворотності як наслідків незастосування заходів забезпечення позову, так і наслідків застосування заходів забезпечення позову; неприпустимість вручання у предмет доказування.

Звідси слідує, що розв`язуючи заяву про забезпечення позову, суд не має права вирішувати наперед ті питання, котрі стосуватимуться суті заявлених у майбутньому позові вимог, тобто вдаватися до оцінки обставин, котрі стануть предметом доказування по справі.

При цьому, суд вважає, що вирішення по суті заяви про забезпечення позову має здійснюватись виключно за правилами ч.1 ст.77 КАС України та без надання юридичної оцінки саме тим обставинам, котрі входять до предмету доказування у спорі.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Суд повторює, що за загальним правилом предмет доказування за заявою про забезпечення позову повинен відрізнятись від предмету доказування у спорі, а доводи заяви про забезпечення позову не повинні співпадати із доводами позову.

Суд зважає на суть та правову природу інституту забезпечення позову, котра окреслена у правовому висновку постанови Верховного Суду від 08.08.2019р. по справі №826/12319/18 (касаційне провадження №К/9901/67074/18) з приводу застосування ст.ст.150 і 151 КАС України, де указано, що "Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Викладені вище міркування окружного адміністративного суду також повністю корелюються із правовими висновками постанови Верховного Суду від 13.09.2021р. у справі №ЗД/460/2/20, де зазначено, що підстави для забезпечення позову є оціночними, а тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як встановлено судом, необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони примусового стягнення боргу у межах виконавчого провадження №69752722 (а саме: недоїмки зі сплати ЄСВ у розмірі 61.486,62 грн), обґрунтована очевидною протиправністю вимоги ГУ ДПС у м.Києві про сплату боргу №Ф-42038-У від 31.05.2021р. та можливістю ускладнення поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому, позивач стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до безпідставного стягнення з останнього коштів на виконання оскаржуваної вимоги, а тому неефективності захисту його прав та інтересів у випадку задоволення позову, що завдасть позивачу значної матеріальної шкоди.

З матеріалів справи встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-42038-У від 31.05.2021р. була прийнята Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (зі змінами) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015р. за №508/26953 (далі Інструкція №449), про сплату позивачем заборгованості з ЄСВ на суму 61.486,62грн.

Абзацом 1 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Відповідно до абзацу 5 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно з абзацами 6 та 7 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Абзацом 12 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.

Відповідно до частини 5 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вимога податкового органу про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Аналогічні положення містяться також у пункті 5 Розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449; далі за тестом - Інструкція №449).

Так, відповідно до пункту 5 Розділу VІ «Порядок стягнення заборгованості з платників» Інструкції №449 протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком податкового органу суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) не підлягає адміністративному оскарженню в частині сум недоїмки, які виникли на підставі поданих звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску.

У разі якщо згоди з податковим органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного податкового органу або оскаржити вимогу до податкового органу вищого рівня чи в судовому порядку.

Про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) до податкового органу вищого рівня або суду платник зобов`язаний одночасно письмово повідомити податковий орган, який направив вимогу.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення податкового органу або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Податковий орган протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності): пред`являє її до виконання органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження»; надсилає її в порядку, встановленому Законом, до органу Казначейства - відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», якщо платник єдиного внеску є бюджетною установою, державним органом, одержувачем бюджетних коштів, а також підприємством, установою або організацією, рахунки якої відкриті в органах Казначейства.

Аналіз наведених норм та встановлених судом обставин свідчить на користь висновку про те, що запропонований позивачем захід забезпечення позову не відповідає вимогам приписів пункту 5 частини 3 статті 151 КАС України, адже заборона державним виконавцям органів державної виконавчої служби на вчинення будь яких дій, спрямованих на виконання вимоги Головного управління ДПС у м.Києві про сплату боргу (недоїмки) №Ф-42038-У від 31.05.2021р. (стягнення коштів), яке відбувається згідно постанови державного виконавця, є по суті вимогою заборонити державному виконавцю вчиняти виконавчі дії на виконання такої постанови, в той час як постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржника від 02.09.2022р. №69752722 не є предметом оскарження у даній справі, дані обставини не є предметом позову, а виконавець не є відповідачем по справі.

Таким чином, постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги не є предметом оскарження у даній справі, а тому суд не може забезпечити позов шляхом зупинення вказаного виконавчого провадження.

Судом не встановлено наявності визначених в ч. 1, 2 ст. 150 КАС України підстав для забезпечення адміністративного позову.

Суд зазначає, що забезпечуючи такий позов до вирішення справи по суті, і якому ще не надано офіційну правову оцінку в межах оскарження індивідуального правового акту суб"єкта владних повноважень та без застосування принципів адміністративного судочинства, зокрема, таких як гласності і відкритості, рівності та змагальності тощо, суд фактично ухвалює рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Суд також звертає увагу позивача на те, що прийняття відповідачем спірної вимоги та органом ДВС рішень, спрямованих на забезпечення виконання такої вимоги, саме по собі не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, а повернення сплачених сум є можливим у випадку задоволення позову відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (затверджений наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013р. №787, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.09.2013р. за №1650/24182).

Зважаючи на викладені вище міркування, суд доходить до висновку про те, що у даному конкретному випадку, заявником не викладено юридично спроможних доводів стосовно наявності перелічених законодавцем у ст.150 КАС України юридичних підстав для забезпечення позову та документально не підтверджено існування обставин, які б явно та очевидно поза розумним сумнівом показували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди власним правам та інтересам приватної особи або які б унеможливили захист власних прав та інтересів приватної особи без вжиття відповідних забезпечувальних заходів до ухвалення рішення у справі.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10.04.2019 у справі № 826/16509/18, а саме, щодо «очевидності» ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, та попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому, застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Також суд звертає увагу позивача, що необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 01.06.2022р. по справі №380/4273/21 суд не бере до уваги, оскільки Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 01.06.2022р. (справа №380/4273/21) уточнила правовий підхід при розгляді питань забезпечення позову у справах про оскарження постанов органів Держпраці, прийнятих на підставі абз.2 ч.2 статті 265 КЗпП України, що не є релевантним до спірних правовідносин.

Суд повторно наголошує, що згідно з ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

У даному конкретному випадку заявник просить суд про забезпечення позову у спосіб запровадження заборони на вчинення певних дій не відповідачеві (яким є ГУ ДПС у м.Києві), а іншому суб"єкту владних повноважень, а саме: державному виконавцю Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Київ у межах виконавчого провадження №69752722.

Проте, ані жоден орган Державної виконавчої служби України, ані жоден державний виконавець відповідного органу Державної виконавчої служби наразі не є стороною у справі №520/25483/23.

Відтак, оскільки такий спосіб забезпечення позову як заборона відповідачу вчиняти певні дії не може бути застосована у даному випадку, то суд не знаходить підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Підстав для запровадження за заявою позивача про забезпечення позову заборони на стягнення витрат виконавчого провадження та штрафів суд не знаходить, позаяк ч.1 ст.151 КАС України не передбачено саме такого способу забезпечення позову, відповідний орган Державної виконавчої служби України та державний виконавець відповідного органу Державної виконавчої служби України не є відповідачем у справі №520/25483/23.

Про застосування такого способу забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, заявник у даному конкретному випадку не просить, а суд не знаходить підстав для застосування саме такого способу забезпечення позову за власною ініціативою.

Також суд зважає, що відносно позовної вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у м.Києві про сплату боргу (недоїмки) №Ф-42038-У від 31.05.2021р. судом виявлено ознаки звернення до суду поза межами строку на звернення за відсутності доказів існування поважних причин пропуску строку на звернення до суду (ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2024р.).

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Таким чином, розглянувши подану позивачем заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, зважаючи на фактичні обставини справи, враховуючи інтереси як позивача, так і відповідача, суд не вбачає підстав для забезпечення позову в обраний заявником спосіб.

При розв`язанні порушеного заявником процесуального питання, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії); вичерпно реалізував усі існуючі правові механізми зясування обєктивної істини в обсязі, об"єктивно необхідному для прийняття відповідного процесуального рішення не по суті спору; надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення питання по суті аргументів сторін.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Керуючись ст. ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 150, 151, 152, 154, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Заяву позивача про забезпечення позову від 18.09.2024р. - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України, тобто негайно після підписання.

Суддя А.В. Сліденко