Справа № 990/108/24
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 990/108/24

адміністративне провадження № П/990/108/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Яковенка М. М.,

суддів: Бившевої Л. І., Білоуса О.В., Гімона М. М., Желтобрюх І. Л.,

за участю:

секретаря судового засідання Бугаєнко Н. В.,

представника позивача Ірза А. І., Войченко С. В.,

представника відповідача Саввін С. С.,

представника третьої особи Кір`ян Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 про поновлення строку на подання доказів та їх приєднання до матеріалів справи за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Рада національної безпеки і оборони України, Служба безпеки України, про визнання протиправним та скасування в частині Указу Президента України,

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Президента України Зеленського Володимира Олександровича , в якому просив визнати протиправним та скасувати Указ Президента України № 877/2023 від 30 грудня 2023 року, яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 грудня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частинні введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 - позиція 3 у Додатку 1 до Рішення Рада національної безпеки і оборони України від 30 грудня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні.

Ухвалою від 23 травня 2024 року Верховний Суд залучив Раду національної безпеки і оборони України та Службу безпеки України в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, та витребував від них низку документів, які слугували підставою до застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до позивача.

19 серпня 2024 року до Верховного Суду від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме копій адвокатських запитів та листів відповідей на них від ДБР та Офісу Генерального прокурора.

Клопотання обґрунтовано тим, що вказані докази мають важливе значення для вирішення цієї справи, оскільки підтверджують, що станом на зараз ДБР та Офісом Генерального прокурора не здійснюється жодних кримінальних проваджень відносно позивача.

Також 19 вересня 2024 року до Верховного Суду від представника позивача надійшла заява про поновлення строку на подання вказаних доказів, яка мотивована тим, що потреба у повторному зверненні до ДБР та Офісу Генерального прокурора з метою встановлення наявності/відсутності кримінальних проваджень за участю ОСОБА_1 та повідомлення йому про підозру виникла вже після звернення позивача до суду, що об`єктивно унеможливило подання відповідних документів одночасно із позовною заявою.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 підтримали вказані заяви (клопотання) та просили їх задовольнити.

Представники Президента України та Служби безпеки України заперечували проти задоволення таких заяв.

Проаналізувавши доводи заяв та дослідивши додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

До основних засад (принципів) адміністративного судочинства, згідно з пунктом 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України віднесено, зокрема: змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами частин першої, другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини третьої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Учасники справи зобов`язані подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (пункт 4 частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України).

За правилами частини другої статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, мають права та обов`язки, визначені у статті 44 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою, абзацами першим, другим частини другої, частиною четвертою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

За правилами частин першої, третьої статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Частиною восьмою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За приписами частини першої статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Отже, законодавством регламентовано право суду поновити пропущений процесуальний строк.

За позицією представника позивача, надані документи містять інформацію щодо предмета доказування. Без дослідження цих матеріалів, які тісно пов`язані з підставами прийняття рішення про застосування санкцій до позивача, неможливо повно, об`єктивно і всебічно з`ясувати обставини справи та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

При цьому представник позивача зауважує, що потреба у повторному зверненні до ДБР та Офісу Генерального прокурора з метою встановлення наявності/відсутності кримінальних проваджень за участю ОСОБА_1 та повідомлення йому про підозру виникла після залучення до участі у справі Служби безпеки України, яка обґрунтовуючи правомірність оскаржуваного Указу вказує, що підставами застосування санкцій до позивача є дані наявні в ДБР.

За позицією представника позивача, ці документи отримані від ДБР та Офісу Генерального прокурора лише в липні 2024 року, що унеможливило їх долучення у відповідний строк, чим і були обґрунтовані заяви та клопотання про поновлення строку.

Наведене вище, на переконання колегії суддів, вказує на те, що неможливість подання представниками позивача ОСОБА_1 доказів у відповідний строк спричинена обставинами, що не залежали від них.

Ураховуючи, що неможливість подання вказаних доказів у справі пов`язана з необхідністю направлення відповідних адвокатських запитів та отримання відповіді на них, з метою з`ясування всіх обставин у справі, Суд вважає за необхідне поновити строк для подання доказів у цій справі та приєднати їх до матеріалів справи.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 79, 80, 121, 243, 248, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про поновлення строку на подання доказів та їх приєднання до матеріалів справи задовольнити.

Поновити строк на подання доказів та приєднати їх до матеріалів справи.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М. М. Яковенко

Судді: Л. І. Бившева

О. В. Білоус

М. М. Гімон

І. Л. Желтобрюх