Справа № 200/5363/24
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року Справа№200/5363/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі ГУ ПФУ, відповідач), третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області, третя особа), в якому просить: - визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 10.04.2024 № 72 про відмову в перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок пенсії зарахувавши період роботи з 10.05.1990 по 05.07.1993 в районі Крайньої Півночі до страхового стажу в пільговому обчисленні, як один рік та шість місяців, при обчисленні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, починаючи з 27 листопада 2023 року; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок пенсії, зарахувавши до страхового стажу період проживання разом з чоловіком-військовослужбовцем з 15.06.1988 по 09.05.1990, в місцевості, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю, починаючи з 27 листопада 2023 року.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на врахування стажу, не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що 03.04.2024 позивачка звернулася через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою щодо проведення перерахунку пенсії за віком, відповідно до Закону №1058 з урахуванням наданих документів. До заяви ОСОБА_1 надала уточнюючу довідку про факт роботи №88 від 17.05.1993 з 01.07.1992 по 05.07.1993 видана министерством связи рофор без проставленого апостиля компетентними органами, також було надано скан-копії чоловіка - військовослужбовця для зарахування до стажу періоду проживання разом з чоловіком - військовослужбовцем з 15.06.1988 по 09.05.1990. Посилається на те, що з 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР. Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 5 жовтня 1961 року. Вважає, що в діях органу Пенсійного фонду не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, Головним управлінням вчинено дії згідно вимог законодавства України діючого на час виникнення спірних правовідносин.

Третя особа також надала відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Краматорськ), як отримувач пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV. Позивач звернулась з заявою від 03.04.2024 № 2958 про перерахунок «Допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами». Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. Посилається на те, що для врахування періоду проживання разом з чоловіком-військовослужбовцем з 15.06.1988 по 09.05.1990 відсутні правові підстави. Також зазначає, до заяви про перерахунок надано довідку від 17.05.1993 № 88 про те, що ОСОБА_1 отримувала полярну надбавку, при цьому не надано документи/договори, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Вважає, відсутні підстави для врахування періоду роботи з 10.05.1990 по 05.07.1993 в районі Крайньої Півночі до страхового стажу в пільговому обчисленні, як один рік та шість місяців. Також вважає, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою суду від 23 серпня 2024 року суддею прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), витребувано докази.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені сторонами обставини, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України НОМЕР_1 , виданого 17.09.2000.

5 січня 2024 року позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії.

Позивачці призначено пенсію за віком з 27.11.2023.

Відповідно до спірного рішення ГУ ПФУ від 10.04.2024 №72, відповідач розглянув заяву позивачки від 03.04.2024 щодо допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами.

Указаним рішенням позивачу відмовлено в перерахунку пенсії. Зазначено, що до заяви ОСОБА_1 надала уточнюючу довідку про факт роботи № 88 від 17.05.1993 з 01.07.1992 по 05.07.1993 видана «министерством рофор» без проставленого апостиля компетентними органами, також було надано скан-копії документів чоловіка-військовослужбовця для зарахування до стажу періоду проживання разом з чоловіком-військовослужбовцем з 15.06.1988 по 09.05.1990. Зазначено, що з 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3березня 1998 року №140/98-ВР. Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 5 жовтня 1961 року. Також зазначено, що відповідно до ст. 62 п. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період проживання дружини осіб офіцерського складу: прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю підтверджується довідками (додаток № 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військово-навчальних закладів, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. На підставі цього, вирішено відмовити ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Відповідно до диплому НОМЕР_2 , виданого 27. 06.1983, позивачка у Харківському електротехнікумі зв`язку закінчила курс «Автоматичний електричний зв`язок» та отримала кваліфікацію техніка електрозв`язку.

Позивачкою до суду надана копія трудової книжки НОМЕР_3 , в якій наявні записи №№ 11-12 щодо її роботи в період з 10.05.19930 по 05.07.1993 на посаді електромеханіка електрозв`язку лінійно-технічної дільниці № 2 в Державному вузлі зв`язку Мурманську (60).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_4 , виданого 14.06.1984, ОСОБА_2 14 червня 1984 року уклала шлюб з ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний актовий запис № 1476.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіює свідоцтва про народження НОМЕР_5 , виданого 19.07.1985.

Відповідно до копії довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.06.1993 ОСОБА_3 проходив військову службу в лавах ІНФОРМАЦІЯ_4 з 24.10.1981 по 28.04.1993.

Також позивачка надала до суду копію військового квитка ОСОБА_3 НОМЕР_6 , виданого 14.10.1981, відповідно до якого з 1884 року до 28.04.1993 чоловік позивачки проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_7 .

У довідці Військової частини НОМЕР_7 АДРЕСА_1 від 19.02.1987 № 109 зазначено, що на утриманні військового мічмана ОСОБА_3 , який проходить службу у Військовій частині НОМЕР_7 дійсно перебувають: дружина ОСОБА_1 і син ОСОБА_4 .

Також позивач надала до суду копію довідки Міністерства зв`язку РОФОР від 17.05.1993 № 88, в якій зазначено, що ОСОБА_1 за період роботи в ЛТУ -2, отримала 10 % полярної надбавки за роботу на Крайньої Півночі, і 80% остання полярна надбавка нарахована 01.07.1992, заробітною платною забезпечена по 05.07.1993.

Відповідно до форми РС-право щодо позивача установлено, що період з 15.06.1988 по 09.05.1990 і період з 01.01.1992 по 05.07.1993 не зараховані до страхованого стажу ОСОБА_1 . Період з 10.05.1990 по 31.12.1991 зарахований до страхового стажу на загальних умовах.

Спірні правовідносини виникли з приводу наявності підстав для перерахунку пенсії з дати її призначення.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 4 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Підпунктом 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Статтею 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, яка була ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, передбачено, що Документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення.

Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів.

Відповідно до Закону України від 1 грудня 2022 року № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» Верховна Рада України постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР, а також вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Водночас п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Верховний Суд у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 202/4449/22 зазначив наступне: «Відповідно до вказаного Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь.

Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.

Проте з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаага. Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ Україна приєдналася до Конвенції, яка набрала чинності з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерації і республікою білорусь.

Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінетом Міністрів України було врегульоване питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінетом Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, станом на день розгляду справи апеляційним судом свідоцтво про укладення шлюбу, видане на території російської федерації, не потребує будь-якої легалізації. Тому таке свідоцтво може бути прийнято судом як доказ укладення шлюбу між сторонами та не може бути окремою підставою для відмови у розірванні шлюбу».

Суд вважає, що наведена практика Верховного Суду є релевантною до цієї справи в частині врахування вказаних довідок, наданих позивачкою.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року передбачено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Статтею 11 указаної Угоди передбачено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Зі змісту ст. 13 указаної Угоди випливає, що пенсійні права громадян держав-учасників Співдружності, які виникли у відповідності до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і у випадку виходу з Угоди держави-учасника, на території якої вони мешкають.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Указана постанова набрала чинності 02.12.2022 року.

Пунктом 5 розділу XV Закону № 1058-IV передбачено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 №530/П-28.

Відповідно до пункту 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 року - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.

Верховний Суд у справах №302/662/17-а, №263/13671/16-а, №352/1612/15а (2а/352/70/15), №348/2208/16-а, №265/6105/16-а дійшов висновку, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Разом з цим такі висновки Верховного Суду сформовані у правовідносинах, які стосувались обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі за періоди такої роботи до 01.01.1991.

Водночас у справі, яка розглядається спір виник щодо визначення трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, і після 01.01.1991.

З цього приводу Верховний Суд у постанові від 14 березня 2023 року у справі №160/20914/21 зазначив наступне: «Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Законом № 1058-IV не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991.

24. Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу й в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Тимчасовій угоді між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова правління Пенсійного фонду України від 07.08.1996 № 10-3).

25. Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні, а тому рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог».

Спірний період з 10.05.1990 по 31.12.1990 виник до набуття чинності Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 і підтверджуються наданими документами, зокрема трудовою книжкою позивачки і довідкою від 17.05.1993 № 88, тому у відповідача були відсутні підстави для його неврахування під час розгляду заяви позивачки від 03.04.2024.

Період з 01.01.1991 по 05.07.1993 не підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки в пільговому обчисленні з огляду на відсутність законодавчих підстав для такого пільгового обчислення.

Водночас, як було встановлено судом, період з 01.01.1992 по 05.07.1993 взагалі не зарахований до страхового стажу позивачки, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, а саме шляхом зобов`язання відповідача зарахувати період з 01.01.1992 по 05.07.1993 до страхового стажу позивачки.

Отже, оскаржуване рішення відповідача є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з п. 1.8 Порядку № 22-1 Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).

Як було встановлено судом, позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії 5 січня 2024 року , пенсію призначено з 27.11.2023, 03.04.2024 позивачка звернулася із заявою щодо допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами. Тому, з огляду на викладені приписи законодавства, пенсія позивачці має бути перерахована з дати її призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що дружинам (чоловікам) військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, до загального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком, зараховується період проживання разом з чоловіком (дружиною) в місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Згідно з п. «з» ч. 3 ст. 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Відповідно до п. 13 Порядку № 637, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, установлено, що період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

При цьому для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004 р. з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідкою (додаток 4), виданою територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на підставі особової справи військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інших документів, які підтверджують зазначений період.

Позивачкою не надано до пенсійного органу і до суду жодних доказів, які б підтверджували відсутність можливості її працевлаштування за спеціальністю в період з 15.06.1988 по 09.05.1990.

Суд ураховує доводи позивачки про те, що, у зв`язку з військовою Російської Федерації проти України, позивачка не може надати додаткових (уточнюючих) довідок, крім тих що вже були надані до органу ПФУ, через відсутність поштового зв`язку з указаною державою.

Також суд ураховує пояснення позивачки про те, що « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проходив службу в Радянській Армії з 24.10.1981 по 28.04.1993, з них з лютого 1984 року по 28.04.1993 у військовій частині № НОМЕР_7 , яка знаходилася у місті Мурманськ-62» (закрите адміністративно-територіальне утворення).

Проте в досліджених судом документах відсутні відомості про зміну місця несення військової служби її чоловіком у періоді з 15.06.1998 до 05.07.1993. Водночас у цей період, а саме з 10.05.1990, позивачка була працевлаштована за спеціальністю.

Суд ухвалює рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених належними доказами. Суд не може вважати доведеними обставини, якщо вони обґрунтовуються лише припущеннями.

Тому, ураховуючи ненадання жодних доказів, які б підтверджували відсутність можливості працевлаштування позивачки за спеціальністю в період з 15.06.1988 по 09.05.1990, позовні вимоги в частині періоду з 15.06.1988 по 09.05.1990 не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до квитанції № P5HH-8A12-5MAT-2263 від 13.08.2024 позивачем сплачено судовий збір за подання позову в загальному розмірі 968,96 грн.

Частинами 1, 3 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 484,48 грн понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_8 ; АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (ідентифікаційний код: 40329345; 58002, м. Чернівці, Центральна площа, 3), третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код: 13486010, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3), про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 10.04.2024 №72.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії, зарахувавши період роботи з 10.05.1990 по 31.12.1990 (включно) в районі Крайньої Півночі до страхового стажу в пільговому обчисленні (як один рік та шість місяців) при обчисленні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також зарахувавши період з 01.01.1992 по 05.07.1993 (включно) до страхового стажу, починаючи з 27 листопада 2023 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 суму судових витрат у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривень 48 (сорок вісім) копійок.

Повне рішення суду складено 23 вересня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Куденков