Справа № 420/20755/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А., розглянувши у спрощену позовному провадженні в приміщенні суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про відмову у звільненні позивача з військової служби за пп. г) п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", викладене у листі від 28.05.2024 №1220; зобов`язати відповідача звільнити позивача з військової служби за пп. г) п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку із необхідністю постійного догляду за своєю матір`ю ОСОБА_2 , мотивуючи це тим, що 07.05.2024 ОСОБА_1 звернувся з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за абз.4 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із потребою постійного догляду своєї матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До вищезазначеного запиту надано, зокрема, нотаріально засвідчені копії: довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №882888, якою безстроково встановлено, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , групу інвалідності - 1Б та потребу у постійному сторонньому догляді; свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , з якого вбачається, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 ; свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , з якого вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб 12.04.1974; свідоцтва про смерть НОМЕР_4 , з якого вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; та оригінал акту виконавчого комітету Ананьївської міської ради від 06.05.2024 №267 про відсутність інших осіб, які б могли здійснювати догляд за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Листом від 28.05.2024 №1220 військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, яке він вважає протиправним, так як має право на звільнення з вищевказаної підстави.

Ухвалою суду від 08.07.2024 року відкрито позовне провадження та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.07.2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов у якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав того, що позивач рапорту на звільнення, як того вимагає Закон по команді особисто від себе до командування військової частини НОМЕР_1 не подавав, клопотання адвоката від 07.05.2024 р. №69 та додані до нього документи не можуть бути підставою щодо звільнення останнього з військової служби, так як п.233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України» військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення, та подача рапорту на звільнення представником особи, які проходить військову службу не передбачено законодавством.

Акт виконавчого комітету Ананьївської міської ради від 06.05.2024 року №267 про відсутність інших осіб, які б могли здійснювати догляд за ОСОБА_2 не може слугувати документом, який достовірно підтверджує той факт, що відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд.

05.08.2024 року від представника позивач до суду надійшла відповідь на відзив.

19.08.2024 року від представника позивач до суду надійшли додаткові пояснення.

Дослідивши зміст заяв по суті справи, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (далі відповідач) на посаді стрільця, що визнається відповідачем.

07 травня 2024 року склав рапорт на ім`я командира механізованої роти в/ч НОМЕР_1 у якому просив його клопотати перед вищим командуванням про звільнення його стрільця 3 відділення 3 взводу механізованої роти 192 батальйону НОМЕР_5 окремої бригади ЗСУ в/ч НОМЕР_1 про звільнення з лав ЗСУ за сімейними обставинами відповідно до п.п. «г» п.2 ч. 4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Вказаний рапорт разом з доданими документами а саме: нотаріально засвідчені копії: довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №882888, якою безстроково встановлено, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , групу інвалідності - 1Б та потребу у постійному сторонньому догляді; свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , з якого вбачається, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 ; свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , з якого вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб 12.04.1974; свідоцтва про смерть НОМЕР_4 , з якого вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; та оригінал акту виконавчого комітету Ананьївської міської ради від 06.05.2024 №267 про відсутність інших осіб, які б могли здійснювати догляд за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14) який представник позивача адвокат Юраш І. подала разом зі своїм клопотанням до командування Військово-морських сил ЗСУ, яке спрямувало його за належністю до командира в/ч НОМЕР_1 для вирішення по суті.

28.05.2024 року командир в/ч НОМЕР_1 листом вих. №1220 повідомив адвоката Юраш І.О., про те, що з поданого рапорту та наданих до нього документів не вбачається підстава щодо звільнення військовослужбовця солдата ОСОБА_1 з лав ЗСУ (а.с.15)

Не погоджуючись з рішенням відповідача представником позивача подано до суду позовну заяву.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено в Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (ч.1). Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч.2). Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч.3).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію.

Строк дії воєнного стан та проведення мобілізації в Україні продовжено й наразі триває.

Прийняття на військову службу до Збройних Сил України, проходження військової служби та звільнення з військової служби визначені Законом № 2232-XII.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008).

Приписами п. 233 розділу XII Положення №1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Дослідивши наданий до суду рапорт ОСОБА_1 від 07.05.2024 року, судом встановлено, що рапорт адресований по команді: командиру механізованої роти в/ч НОМЕР_1 ; також в рапорті зазначено підстави звільнення з військової служби: .пп. «г» п.2 ч. 4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Також в рапорті позивач зазначив районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

В статті 26 Закону № 2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби.

Так в абзаці 4 п.п. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону № 2232-XII ( в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення) зазначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» від 12.06.2013 № 413 передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

При цьому, обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено в статті 51 Конституції України.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Положеннями ч. ч. 1-4 ст. 15 Сімейного кодексу України встановлено, що сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

Майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун.

Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання.

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно з ч. ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Суд зазначає, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків виникає на підставі сукупності певних умов, а саме: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); непрацездатність матері, батька (тобто вони є особами, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або особами з інвалідністю»); потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Стаття 203 Сімейного кодексу України встановлює обов`язок дочки, сина брати участь у додаткових витратах на батьків.

Так, відповідно до частини першої вказаної статті, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

З дітей, які ухиляються від виконання цих обов`язків, на підставі судового рішення утримуються аліменти у розмірі, передбаченому на аліментні виплати батьків дітям.

У випадках, коли батьки похилого віку знаходяться на державному утриманні в будинках-інтернатах, пансіонатах або в інших установах, аліментні виплати на їх догляд сплачуються цим установам.

Системний аналіз вищевказаних положень свідчить про те, що застосування абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), можливий у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

З досліджених матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 не має інших осіб, які б могли здійснювати догляд крім сина-позивача..

Представник позивача направивши рапорт про звільнення позивача до військової частини НОМЕР_6 , на підтвердження обґрунтованості підстави звільнення позивача за абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», надав висновок МСЕК № 882888 від 30.04.2024 року Подільською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією, яка видана ОСОБА_2 , що у неї перша група інвалідності, причина загальне захворювання; висновок: потребує постійного стороннього догляду (а.с. 19).

Відповідач розглянувши документи, що були долучені до рапорту у відповіді від 28.05.2024р. та від 27.06.2024 року №1515, зазначив, що не вбачаються підстави для звільнення позивача з лав ЗСУ.

Та як вказав раніше суд позивач до рапорту від 07.05.2024 долучив висновок медико-соціальної експертної комісії.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008).

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Пунктом 3 статті 24 Закону встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу другого 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.

Пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги роки військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10 квітня 2009 року № 170 (далі Інструкція № 170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції № 170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Згідно із абзацом 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

У той же час, вказаним Положенням передбачено, що у разі надходження рапорту від військовослужбовця або заяви від його родичів про дострокове звільнення в запас за сімейними обставинами командир військової частини зобов`язаний надіслати у триденний строк до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї військовослужбовця запит для перевірки його сімейного стану.

Керівник районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки одержавши документи від командира військової частини або заяву безпосередньо від родичів військовослужбовця про дострокове звільнення в запас, призначає комісію, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця. За результатами перевірки складається акт обстеження, який надсилається для розгляду керівнику обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 зобов`язаний у триденний строк розглянути документи про дострокове звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби і за наявності законних підстав надіслати їх командиру військової частини, де проходить службу військовослужбовець.

У разі відсутності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби за сімейними обставинами керівник обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надає заявнику відповідь про причини відмови і повідомляє про це командира військової частини, де проходить службу військовослужбовець (пункт 213 Положення).

Відповідно до пункту 214 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України командир військової частини не пізніше трьох діб після отримання від керівників обласних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки акта обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця та нотаріально завірених копій документів, що підтверджують причину дострокового звільнення, зобов`язаний:

1) за наявності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця, за винятком зміни сімейних обставин, пов`язаної з народженням у нього дитини, надіслати документи за підпорядкованістю.

Рішення про дострокове звільнення військовослужбовця приймається не пізніше ніж через три дні з дати надходження відповідних документів начальником штабу виду Збройних Сил України, оперативного командування, а для військових частин центрального підпорядкування - начальником структурного підрозділу Генерального штабу Збройних Сил України, який відповідає за кадрову роботу. Командир військової частини на підставі одержаного рішення не пізніше ніж через три дні звільняє військовослужбовця достроково в запас за сімейними обставинами;

3) у разі відсутності законних підстав для дострокового звільнення із строкової військової служби надати відповідь керівнику керівнику обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (заявнику) із зазначенням причин відмови.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не надає доказів того, що на виконання вимог пункту 213 Положення, командир військової частини НОМЕР_1 надіслав у триденний строк до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї військовослужбовця запит для перевірки його сімейного стану. Проте у відзиві зазначає, що акт від 06.05.2024р. №267 складений посадовими особами Ананьївського виконавчого комітету про відсутність інших осіб, які б могли здійснювати догляд за ОСОБА_2 не може слугувати документом, що достовірно підтверджує факт відсутності іншої особи яка може здійснювати такий догляд..

Таким чином, суд зауважує, що рішення про задоволення/відмову в задоволенні рапорту на звільнення з військової служби мало бути прийнято командиром військової частини НОМЕР_1 після дотримання порядку з`ясування сімейних обставин військовослужбовця, шляхом направлення у триденний строк до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї військовослужбовця запит для перевірки його сімейного стану, що в свою чергу зроблено не було.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання рішення командира Військової частини НОМЕР_1 оформленого листом №1220 від 28 травня 2024 року протиправним, без належного з`ясування всіх обставин визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а тому підлягає скасуванню.

Враховуючи приписи статті 245 КАС України, на думку суду, належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", з урахуванням правил та норм зазначених в Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

При цьому суд відхиляє аргумент відповідача, що рапорт позивач особисто від себе не подавав, так як з копії рапорту вбачається, що він складений від імені позивача та ним підписаний особисто.

Щодо до аргументу відповідача, що рапорт позивача був поданий до відповідача представником позивача адвокатам за клопотання останнього, то суд зазначає, що дана обставина відповідачем у оскаржуваному рішенні не зазначалась, та рапорт позивача був розглянутий по суті відповідачем, та надана відмова з звільненні з лав ЗСУ, а не відмова у розгляді рапорту позивача, як поданого неналежною особою, тому суд відхиляє даний аргумент.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої-другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України констатує, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в

Беручи до уваги наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволенні позовних вимог.

Відповідно до приписів положень статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 6-8, ч.2 ст.9, ст.ст.10, 77, 90, 242-246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 викладене у листі від 28.05.2024 року №1220 про відмову у звільненні з лав ЗСУ ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 07.05.2024 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", з урахуванням Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст..ст.293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) код ЄДРПОУ НОМЕР_8 .

Суддя Іванов Е.А.