Справа № 160/15173/24
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
11.06.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в призначені пенсії, яку отримував покійний чоловік ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсіонер по лінії МВС, згідно оновленої довідки № 33/24/С-8438 від 07.09.2022 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію, яка була призначена за життя її покійному чоловікові ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсіонеру по лінії МВС, згідно оновленої довідки № 33/24/С-8438 від 07.09.2022 року;
Означені позовні вимоги вмотивовані протиправністю дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в призначені пенсії, яку отримував покійний чоловік ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсіонер по лінії МВС, згідно оновленої довідки № 33/24/С-8438 від 07.09.2022 року.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2024 року зазначена вище справа розподілена та 12.06.2024 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
В період з 05.08.2024 року по 06.09.2024 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній основній відпустці.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ).
Чоловік позивача, ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 був пенсіонером по лінії МВС та перебував на обліку в ГУПФ України в Дніпропетровській області.
03.11.2023 року помер чоловік позивача ОСОБА_2 , свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_3 видане АНД ВДРАЦС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Одеса).
Зі своїм чоловіком ОСОБА_2 позивач перебувала у шлюбі з 17.11.1974 року і до дня його смерті проживала разом з ним за адресою АДРЕСА_1 .
Як зазначила позивач у поданій до суду позовній заяві, з 27.01.2009 року остання є пенсіонером за віком та отримую мінімальний розмір пенсії.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_2 з 01.12.2019р. на підставі довідки ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області" №33/24/С-8438 від 07.09.2022р., з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
12.01.2024 року позивач звернулась із заявою до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про оформлення їй пенсії, яка раніше була призначена її чоловікові, ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , як пенсіонеру по лінії МВС.
Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.
Порядок проведення перерахунку пенсій визначено постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393" від 13.02.2008 № 45 (далі Порядок № 45).
Пунктом першим Порядку № 45 визначено, що пенсії, призначені відповідно до Закону № 2262, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Порядком № 45 передбачено наступний порядок дій для здійснення перерахунку пенсій:
- державний орган повідомляє Пенсійний фонд України про наявність рішення Кабінету Міністрів України про зміну розміру грошового забезпечення;
- Пенсійний фонд України повідомляє відповідні структурні підрозділи Пенсійного фонду про підстави проведення перерахунку пенсій та необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку головними управліннями Пенсійного фонду України;
- головні управління Пенсійного фонду України складають відповідні списки та передають їх органам, які уповноважені видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій.
Порядками № 45 та № 3-1 зазначено, що довідки про зміни розмірів грошового забезпечення для перерахунку раніше призначених пенсій подаються державним органом звідки було звільнено особу на підставі списків осіб яким необхідно провести перерахунок пенсії та сформованими органами Пенсійного фонду України після отримання відповідних повідомлень від державних органів на підставі прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного нормативно-правового акта про перерахунок пенсій.
За правилами ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
При цьому слід зазначити, що довідка про розмір грошового забезпечення є основним документом на підставі якого здійснюється призначення та перерахунок пенсії у зв`язку з зміною розміру грошового забезпечення в наслідок прийняття Урядом України відповідного рішення про перерахунок пенсії.
Відповідно до статті 7 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон № 2262) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором.
При цьому різниця між розміром пенсії, на який особам має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.
На підставі особистої заяви від 24.11.2023, позивача з 01.12.2023 переведено з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262. Відповідно до пункту «б» статті 36 Закону № 2262 сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, пенсії призначаються в розмірі 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.
Відповідно до пункту 1 Постанови № 103, перерахунок пенсії здійснювався з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і навчального складу та деяких інших осіб». Відповідно до пункту 2 Постанови №103, виплата перерахованих відповідно до пункту 1 цієї Постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводиться у таких розмірах: з 1 січня 2018 року 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року 75 відсотків; з 1 січня 2020 року 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.
Основний розмір пенсії 30% від грошового забезпечення становить 1919,00 грн.
Відповідно до статті 37 Закону № 2262 розмір пенсії в разі втрати годувальника не може бути нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Законом України від 03.11.2022 за № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлено з 01.01.2023 на рівні 2093,00 грн.
До основного розміру пенсії позивачу встановлено наступні надбавки та підвищення: - доплата до мінімального розміру пенсії (4186,00 грн (2093,00 грн х 2) 2267,00 грн; - компенсаційна виплата особі, яка досягла 70-річного віку відповідно до Постанови № 963 300,00 грн. Розмір пенсії в разі втрати годувальника становить 4486,00 грн.
Пенсію за січень 2024 року у сумі 4486,00 грн та доплату різниці між розміром отриманої позивачем пенсії за нормами Закону № 1058 та призначеної пенсії за нормами Закону № 2262 за період з 01.12.2023 по 31.12.2023 у сумі 794,27 грн виплачено позивачу у січні 2024 року.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» набула після смерті її чоловіка (годувальника), а право на отримання такого виду пенсії набула - з дня звернення за пенсією.
При цьому, як вже зазначено судом вище, на підставі особистої заяви від 24.11.2023, позивача вже з 01.12.2023 переведено з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262.
Враховуючи, що з 01.12.2023 мало місце саме переведення позивача з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262, підстави для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в призначені пенсії, яку отримував покійний чоловік ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсіонер по лінії МВС, згідно оновленої довідки № 33/24/С-8438 від 07.09.2022 року відсутні.
Позовна вимога щодо зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію, яка була призначена за життя її покійному чоловікові ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсіонеру по лінії МВС, згідно оновленої довідки № 33/24/С-8438 від 07.09.2022 року, також задоволенню не підлягає, оскільки є похідною позовною вимогою від основної, вказаної вище.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В силу положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За приписами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. На думку суду, в даній справі, відповідачем доведено правомірності своїх дій у спірних правовідносинах.
Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваної бездіяльності на відповідність наведеним вище критеріям, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з мотивів та обґрунтування наведених судом вище.
Відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник