Справа № 140/6195/24
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року ЛуцькСправа № 140/6195/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат, Машевська Любов Андріївна, в інтересах ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), звернулася до суду із позовом до Волинської обласної державної адміністрації (далі Волинська ОДА, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення регіональної комісії з розгляду питань щодо визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян, що створена при Волинській обласній державній адміністрації , яке оформлене пунктом 5 витягу з протоколу засідання №117 від 06 липня 2023 року, в частині, що стосується ОСОБА_1 про відмову у видачі йому посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 2 серії «А»; зобов`язання Волинську обласну державну адміністрацію поновити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 році категорії 2, а також прийняти рішення та видати йому відповідне посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році» (категорія 2) серії «А» .

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (прапорщик), у період з 02 червня 1986 року по 12 жовтня 1986 року у складі військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_3 виконував службові обов`язки з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, отримавши при цьому дозу опромінення 8,432 бер.

Командиром військової частини НОМЕР_3 йому 26 травня 1987 року було видано посвідчення №3 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, яке Волинською ОДА було перереєстровано з видачею 22 грудня 1992 року посвідчення №037530 «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році» (категорія 2) серії А. Однак згідно з протоколом від 12, 19 липня 2001 року №409 засідання комісії із спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, видачу посвідчення було визнано безпідставною, оскільки відсутні дані про роботу безпосередньо у зоні відчуження.

Зазначає, що відповідачем проігноровані висновки рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.06.2023 у справі №140/3613/23 та згідно із оскаржуваним Витягом з протоколу засідання Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян від 06 липня 2023 року за №117, розглянувши за клопотанням Володимирської міської ради, відмовила позивачу у визначенні йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС віднесеного до категорії 2 у зв`язку з тим, що в одній з долучених позивачем довідок містяться відомості про відрядження у місто Чорнобиль, в той час як в іншій довідці ці відомості відсутні.

Позивач уважає, що таке рішення Волинської ОДА є протиправним та прийнятим всупереч законодавства та просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-11).

У відзиві на позовну заяву від 29 липня 2024 року представник відповідача позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що з метою виконання рішення суду від 02.06.2023 у справі №140/3613/23 регіональною комісією з визначення статусу осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 разом з поданими документами.

Комісією було вирішено, що не підлягає видачі посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 2 серії А» громадянину ОСОБА_1 у зв`язку з наступним: в довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 51/1/4342 від 28 березня 2000 року, яка відповідно до Порядку №551 є підставою для видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відсутні виїзди в зону відчуження; довідка №273 від 16 вересня 2004 року, яка видана військовою частиною № НОМЕР_4 , та додатково розглянута комісією на виконання рішення суду, у двох примірниках з однією вихідною датою та номером, адресатами, водночас в одній з довідок містяться відомості про відрядження у місто Чорнобиль, в той час як в іншій довідці ці відомості відсутні. Будь яких додаткових пояснень та документів, зокрема зазначених в довідці наказів, на підтвердження зазначених в одному з примірників довідки №273 відомостей від ОСОБА_1 не надходило.

Зазначає, що позивач не надав жодних документів, які відповідали б пункту 11 Порядку № 551 та були б підставами для видачі йому посвідчення, а саме: в довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України не зазначені дні виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження; не надано довідки з належною реєстрацією про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження.

Враховуючи наведене уважає, що вимоги чинного законодавства в облдержадміністрації були відсутні правові підстави для видачі посвідчення ««Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 2 серії А» ОСОБА_1 (арк. спр. 77-81, 89-97).

На адресу суду 30 липня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій остання підтримала позицію, викладену у позовній заяві та додатково зазначила, що відповідач повністю проігнорував висновки, до яких дійшов у своєму рішенні Волинський окружний адміністративний суд від 02 червня 2023 року у справі №140/3613/23, та відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Уважає, що у своєму відзиві відповідач не спростував того факту, що всі долучені до заяви ОСОБА_1 документи, в тому числі і дві довідки військової частини НОМЕР_4 №273 від 16 вересня 2004 року одна з яких містить відомості про відрядження у місто Чорнобиль, а інша ні, були створені не особисто позивачем, а саме в/ч НОМЕР_4 (арк. спр. 109-114).

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) до суду не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Волинської ОДА про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишено без руху (арк. спр. 48-49).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2024 року, у зв`язку із усунення недоліків, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 74).

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 26 травня 1987 року командиром військової частини НОМЕР_3 було видано посвідчення №3 як особі, яка брала участь у виконанні державного завдання з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (арк. спр. 19).

Волинською ОДА 22 грудня 1992 року позивачу було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) серії НОМЕР_5 (безстроково) (зворот арк. спр. 18).

Як убачається із витягу з протоколу від 12, 19 липня 2001 року №409 на засіданні Комісії із спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визнано безпідставною, оскільки відсутні дані про роботу безпосередньо у зоні відчуження (військова частина НОМЕР_2 та військова частина НОМЕР_1 дислокувалися за межами зони відчуження). Одночасно роз`яснено, що повторний розгляд питання можливий після надання фінансових документів про підвищену оплату праці (довідки командира військової частини або особистого рахунку за вказаний період) (арк. спр. 43). Видане посвідчення було вилучене.

ОСОБА_1 05 січня 2022 року звернувся до Управління соціальної політики виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради, Регіональної комісії із заявою, у якій управління просив підготувати подання та передати його заяву з усіма документами до Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації для вирішення Регіональною комісією питання про встановлення йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачі посвідчення

Регіональною комісію від 17 лютого 2022 року вирішено, що ОСОБА_1 посвідчення «Учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 році» (категорія 2) серії А за поданням Володимир-Волинської міської ради не підлягає видачі у зв`язку з тим, що в довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України не зазначені дні виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року у справі №140/3613/23 зобов`язано регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворену Волинською ОДА, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 разом з поданими документами про встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та прийняти рішення за результатами її розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом (арк. спр. 65-71).

На виконання вказаного рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року у справі №140/3613/23 відповідачем повторно розглянути заяву ОСОБА_1 разом з поданими документами про встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та прийнято рішення, яке оформлено протоколом від 06 липня 2023 року №117 про те, що посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 2 серії А» громадянину ОСОБА_1 не підлягає видачі у зв`язку із наступним: в довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 51/1/4342 від 28 березня 2000 року, яка відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 (далі Порядок №551) є підставою для видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відсутні виїзди в зону відчуження; довідка №273 від 16 вересня 2004 року, яка видана військовою частиною № НОМЕР_4 , та додатково розглянута комісією на виконання рішення суду, у двох примірниках з однією вихідною датою та номером, адресатами, водночас в одній з довідок містяться відомості про відрядження у місто Чорнобиль, в той час як в іншій довідці ці відомості відсутні (є в матеріалах справи, оригінал у позивача) . Будь яких додаткових пояснень та документів, зокрема зазначених в довідці наказів, на підтвердження зазначених в одному з примірників довідки №273 відомостей від ОСОБА_1 не надходило (арк. спр. 15).

Уважаючи вказане рішення відповідача, яке оформлено протоколом від 06 липня 2023 року №117 протиправним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, визначення соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі №796-XII).

Згідно зі статтею 10 Закону №796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

У примітці до цієї статті уточнено, що тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:

- з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів;

- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів;

- у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи;

- евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття);

- особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.

Статтею 15 Закону №796-XII передбачено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

Статтею 65 Закону №796-XII установлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Постанови №551 затверджений Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (Порядок №551, чинний з 25 липня 2018 року), який визначає процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Пунктом 2 Порядку №551 затверджено нові зразки посвідчень, зокрема, що видаються особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 Порядку №551 визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. - не менше п`яти, а в 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році» (категорія 2) серії А синього кольору.

Згідно з пунктом 11 Порядку №551 посвідчення видаються уповноваженими органами за зареєстрованим або фактичним місцем проживання особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Вказаним пунктом визначено перелік документів, за наявності одного з яких особам видаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Так посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів, зокрема: довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження; довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Волинської ОДА від 10 серпня 2018 року №515 утворено Регіональну комісію та затверджено Положення про неї (арк. спр. 98-102).

Відповідно до пункту 1 Положення про Регіональну комісію ця комісія є органом, що розглядає документи для видачі посвідчень громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно із Законом №796-XII.

Згідно з пунктом 3 Положення про Регіональну комісію основними завданнями комісії є: розгляд та аналіз документів, які відповідно до законодавства є підставою для видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян; розгляд питань щодо встановлення (підтвердження) статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян; прийняття з дотриманням вимог законодавства рішень щодо (відмови у видачі, вилучення) відповідних посвідчень.

Рішення комісії приймаються шляхом одноосібного голосування і є обов`язковими для виконання при видачі посвідчення, відмови у видачі або його вилучення як такого, що видане безпідставно. Документи, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, подаються на розгляд комісії відповідними структурними підрозділами районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (пункти 10, 11 Положення).

За обставин цієї справи Регіональною комісією було розглянуто заяву ОСОБА_1 з документами щодо видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за поданням Володимирської міської ради.

Прийняте за результатами розгляду поданих документів рішення Регіональної комісії у протоколі від 06 липня 2023 року №117 (пункт 5) про відмову ОСОБА_1 у видачі йому посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС мотивоване тим, що «в довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 51/1/4342 від 28.03.2000, яка відповідно до Порядку №551 є підставою для видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відсутні виїзди в зону відчуження. - довідка №273 від 16 вересня 2004 року, яка видана військовою частиною № НОМЕР_4 , та додатково розглянута комісією на виконання рішення суду, у двох примірниках з однією вихідною датою та номером, адресатами, водночас в одній з довідок містяться відомості про відрядження у місто Чорнобиль, в той час як в іншій довідці ці відомості відсутні».

Відтак, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року у справі №140/3613/21, яке набрало законної сили 04 липня 2024 року, встановлено, що «до заяви позивача про видачу посвідчення надавалася не тільки довідка Галузевого державного архіву Міністерства оборони України. Відповідно до опису вкладення (а.с.74) Управлінню соціальної політики виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради разом із заявою було направлено також копії: посвідчення від 26 травня 1987 року №3; вилученого посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_5 ; довідки військової частини НОМЕР_4 від 15 вересня року №411; довідки військової частини НОМЕР_4 від 14 червня 2004 року №370; довідки без вихідного номера за підписом підполковника ОСОБА_2 ; довідки військової частини НОМЕР_2 від 12 жовтня 1986 року №203; довідки військової частини НОМЕР_1 від 12 листопада 1986 року №756; довідки військової частини НОМЕР_1 від 12 листопада 1986 року №757; довідки військової частини НОМЕР_1 від 12 листопада 1986 року №758; військового квитка (посвідчення особи № НОМЕР_6 ); картки обліку доз радіоактивного випромінення; витягу з наказу від 01 червня 1986 року №93; витягу з наказу від 17 жовтня 1986 року №186; довідки від 16 вересня 2004 року №273; архівної довідки від 28 березня 2000 року №51/1/4342».

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній, або адміністративній справ, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так з архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 04 листопада 2000 року №51/1/4341 убачається, що ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 03 червня 1986 року по 12 жовтня 1986 року; вибуття у відрядження у військову частину НОМЕР_1 в наказах по стройовій частині за період з 23 липня 1986 року по 26 липня 1986 року не відображено. Довідка видана на підставі архівних документів військової частини НОМЕР_2 (накази від 03 червня 1986 року №1 та від 12 жовтня 1986 року №131). Відповідно до примітки у довідці картки індивідуального обліку доз опромінення, журнал обліку доз опромінення, фінансові документи військової частини НОМЕР_2 на зберігання в архів не надходили (зворот арк. спр. 29).

Відповідно до довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 28 березня 2000 року №51/1/4342 за архівними документами військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 25 липня 1986 року (наказ №71). В наказі від 25 липня 1986 року №71 вказано про зарахування прапорщика ОСОБА_1 у списки оперативної групи на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 на посаду заступника начальника автослужби (із військової частини НОМЕР_2 ) та про допуск до роботи на місцевості, забрудненої радіоактивними речовинами. Дні виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження у довідці не зазначені (арк. спр. 29).

Довідкою військової частини НОМЕР_2 від 12 жовтня 1986 року №203 підтверджено виконання прапорщиком ОСОБА_1 з 02 червня 1986 року по 12 жовтня 1986 року службових завдань з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (арк. спр. 20). Те ж саме підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_1 від 12 жовтня 1986 року №756 за підписом начальника медичної частини, у якій також вказано про отримання позивачем дози опромінення 8,432 бер та про необхідність медичного контролю та стаціонарного лікування по прибуттю до військової частини (арк. спр. 21). Довідка від 12 листопада 1986 року №757 про період участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у той же період на місцевості з підвищеним рівнем радіоактивних речовин і проникаючого опромінення та про право та на підставі наказу Міністерства оборони СРСР від 01 липня 1986 року на позачергове стаціонарне обстеження та санаторно-курортне лікування видана ОСОБА_1 командиром військової частини НОМЕР_7 (зворот арк. спр. 21).

За змістом довідок військової частини НОМЕР_4 від 14 червня 2004 року №370, від 15 вересня №411 (арк. спр. 22, 22 зворот) ОСОБА_1 виконував службові обов`язки з ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС з 02 червня 1986 року по 12 жовтня 1986 року і одержував підвищене грошове забезпечення (коефіцієнт 3) як ліквідатор наслідків Чорнобильської катастрофи (нараховані суми у липні 1932 крб., у серпні 666 крб., у вересні 666 крб., у жовтні 315 крб.), а у довідці від 16 вересня 2004 року №273 того ж змісту ще уточнено про відрядження у місто Чорнобиль з 25 по 26 червня 1986 року (наказ від 25 червня 1986 року №12), у село Угли у військову частину НОМЕР_8 з 30 червня 1986 року по 01 липня 1986 року (наказ від 30 червня 1986 року №20), у АДРЕСА_1 у військову частину НОМЕР_9 з 30 серпня 1986 року по 05 вересня 1986 року (наказ від 30 серпня 1985 року №45) (арк. спр. 23).

В матеріалах справи також наявні копії витягів з наказів військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_10 ) від 01 червня 1986 року №93 та від 17 жовтня 1986 року №186 про вибуття ОСОБА_1 командира ремонтного взводу - начальника майстерні в місто Гоща (військова частина НОМЕР_2 ) для ліквідації аварії та про його прибуття з відрядження після ліквідації наслідків аварії (зворот арк. спр. 24-25).

У військовому квитку № НОМЕР_11 наявний запис про участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 02 червня 1986 року по 12 жовтня 1986 року (зворот арк. спр. 23, арк. спр. 32).

Суд погоджується з відповідачем, що саме архівні довідки Галузевого державного архіву (від 04 листопада 2020 року №51/1/4341 та №51/1/4342; від 28 березня 2000 року №51/1/4342) не містять відомостей про дні виїзду та населені пункти при виконанні позивачем обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Однак, суд констатує, що з довідки військової частини НОМЕР_4 від 16 вересня 2004 року №273, засвідчено той факт, що ОСОБА_1 за період з 02 червня 1986 року по 12 жовтня 1986 року виконував службові обов`язки з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС й тут наявні відомості про його відрядження у місто Чорнобиль з 25 червня 1986 року по 26 червня 1986 року (наказ від 25 червня 1986 року №12) (арк. спр. 23).

Місто Чорнобиль відповідно до Додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106, якою затверджено Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи, віднесено до зони відчуження.

Суд звертає увагу, що Закон №796-XII не містить будь-яких обмежень щодо документів, якими згадана умова отримання громадянином України статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС буде підтверджена.

За таких обставин, на переконання суду, уповноважений орган при вирішенні питання щодо надання громадянину України статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не повинен обмежуватись формальним дослідженням лише тих документів, які вказані у Порядку №551.

З метою дотримання гарантій, встановлених Конституцією України та Законом Закону №796-XII, уповноважений орган зобов`язаний досліджувати та надавати оцінку будь-яким документам, які свідчать про роботу позивача у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; у 1987 році - не менше 14 календарних днів.

Суд наголошує, що частиною четвертою статті 15 Закону №796-XII обумовлено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).

Пунктом 11 Порядку №551 не визначено конкретну форму довідки, а оскільки подані на розгляд Регіональної комісії довідки були видані задовго до затвердження цього Порядку (у 1986 та 2004 роках), то усі довідки, зокрема і про підвищену оплату праці, складені у довільній формі. Лише довідка від 14 вересня 2004 року №273 містить посилання на накази про відрядження та про кратність при виплаті грошового забезпечення позивача. Довідки видані відповідальними на той час за видачу таких документів посадовими особами військових частин, у розпорядженні яких перебував позивач.

При цьому суд повторює, що відповідно до статті 10 Закону №796-XII достатнім є виконання будь-яких робіт, пов`язаних з усуненням наслідків аварії у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів (у тому числі тимчасово направленими військовослужбовцями у цей період), а за приписами пункту 4 Порядку №551 посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році» (категорія 2) серії А видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. - не менше п`яти, а в 1987 році - не менше 14 календарних днів.

На час видачі документів, які містяться в особовій справі позивача, та на час видачі йому 22 грудня 1992 року Волинською ОДА посвідчення серії НОМЕР_5 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2), достатнім для видачі посвідчень учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС було надання або посвідчення про відрядження в зону відчуження, або воєнного білета з відміткою про участь в ліквідації наслідків аварії в зоні відчуження, або довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (пункт 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року №501). Особливих вимог до оформлення вказаних документів не було.

Затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у пункті 10 містив такий же перелік документів, на підставі яких здійснюється видача посвідчень учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, однак до довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження встановлена вимогам про зазначення кількості днів і населеного пункту.

Зі сплином часу (з часу аварії минуло 38 років) позивач позбавлений можливості отримати довідки детальнішого змісту з підтвердженням ще й фінансовими документами, які військовими частинами на зберігання до відомчого архіву не передавалися.

Позивач мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 26 травня 1987 року по 19 липня 2001 року та таке посвідчення вилучене у зв`язку із відсутністю на момент перевірки видачі посвідчення саме документів про підвищену оплату праці (довідки командира або особового рахунку за вказаний період).

Суд уже зазначав, що лише у довідці військової частини НОМЕР_4 від 16 вересня 2004 року №273 є відомості про підвищене грошове забезпечення у липні жовтні 1986 року та про відрядження у населений пункт, що віднесений до зони відчуження (у місто Чорнобиль).

Відсутність не з вини позивача документів, які вимагаються значно пізнішими нормативними актами, що регламентують видачу посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, перекладають на позивача відповідальність за невиконання чи неналежне виконання обов`язків відповідальними посадовими особами за оформлення документів особового складу, фінансових документів військової частини та їх зберігання.

Відповідно до пункту 4 Положення про Регіональну комісію ця комісія має право, зокрема, одержувати в установленому порядку від органів місцевого самоврядування, органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій інформацію та документи, необхідні для вирішення покладених на неї завдань; виносити за поданням обласної державної адміністрації на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Міністерства соціальної політики України спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (пункт 4 Положення).

Відповідачем не доведено належне виконання Регіональною комісією повноважень добросовісно та розсудливо при вирішенні питання, порушеного позивачем у його заяві, та про правомірність прийнятого рішення про відмову у видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з огляду на відсутність оцінки поданим документам у сукупності.

Також суд констатує, що при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 про встановлення йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не були враховані висновки рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року у справі 140/3613/23, яке набрало законної сили 04 липня 2023 року.

Отож, суд зауважує, що в цілому наданими позивачем документами підтверджується факт виконання службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, отримання ОСОБА_1 підвищене грошове забезпечення, як ліквідатора наслідків Чорнобильської катастрофи, а також факт відрядження останнього до міста Чорнобиль з 25 червня 1986 року по 26 червня 1986 року та надано останнім письмові докази цьому.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що пункт 5 рішення, оформлене протоколом засідання регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян від 06 липня 2023 року №117 про відмову у видачі ОСОБА_1 посвідчення «Учасника ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС у 1986 році категорії 2 серії А» слід визнати протиправним та скасувати.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2019 року у справі №826/17220/17.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі №816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі №200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі №818/600/17 та від 21 листопада 2019 року у справі №344/8720/16-а.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів суду, що повторно відмовляючи позивачу в задоволенні заяви від ОСОБА_1 про видачу посвідчення «Учасника ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС у 1986 році категорії 2 серії А», діяв обґрунтовано, добросовісно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Слід зазначити, що повноваження щодо видачі посвідчень покладено на уповноважені органи за зареєстрованим або фактичним місцем проживання особи, а передумовою для видачі посвідчення є відповідне рішення комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами.

Таким чином, беручи до уваги рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року у справі 140/3613/23, що набрало законної сили 04 липня 2023 року, яким зобов`язано регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворену Волинською ОДА, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 разом з поданими документами про встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та прийняти рішення за результатами її розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом, а також наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача слід зобов`язати відповідача прийняти рішення про видачу посвідчення «Учасника ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС у 1986 році категорії 2 серії А».

Також з приводу сумнівів відповідача у відзиві на позов щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із цим позовом суд зазначає, що в ухвалі від 11 липня 2024 року про відкриття провадження у справі судом досліджувалося це питання та враховуючи, що матеріали позовної заяви не містять безпосередніх доказів повідомлення позивача чи про дату розгляду заяви, чи про прийняте рішення, яке є предметом оскарження, тому з урахуванням доводів позову відсутні підстави вважати, що строк звернення до суду пропущений. Зворотнього судом не встановлено та відповідачем не доведено.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач згідно із квитанцією про сплату судового збору від 10 квітня 2024 року №9ZU3-F48Q-QM7E сплатив судовий збір в розмірі 1211,20 грн (арк. спр. 12), та зарахований до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується відповідною випискою (арк. спр. 117), тоді як сплаті підлягав судовий збір в сумі 968,96 грн (1211,20 х 0,8 = 968,96 грн, оскільки позов було подано до суду в електронній формі через систему «Електронний суд», що передбачає застосування коефіцієнту для пониження відповідного розміру ставки судового збору).

Питання про повернення судового збору, надміру сплаченого за подання даного адміністративного у розмірі 242,24 грн, може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_12 ) до Волинської обласної державної адміністрації (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 9, ідентифікаційний код юридичної особи 13366926) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним рішення регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утвореної Волинською обласною державною адміністрацією, у протоколі від 06 липня 2023 року №117 про відмову у видачі ОСОБА_1 посвідчення «Учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 2 категорії серії А».

Зобов`язати регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворену Волинською обласною державною адміністрацією, прийняти рішення про видачу посвідчення «Учасника ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС у 1986 році категорії 2 серії А».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Волинської обласної державної адміністрації судовий збір у сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович