Справа № 260/10589/23
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2024-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 вересня 2024 року

м. Київ

справа №260/10589/23

адміністративне провадження №Зі/990/109/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Губської О.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 від 18 вересня 2024 року про відвід судді Білак Мирослави Вікторівни від участі у розгляді справи № 260/10589/23 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання дії та бездіяльності протиправними,

в с т а н о в и в:

18 вересня 2024 року до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду надійшла заява від ОСОБА_1 про відвід судді Білак М.В. від участі у розгляді справи № 260/10589/23.

У заяві про відвід ОСОБА_1 висловлює повну недовіру судді Білак М.В. у зв`язку з наявними зв`язками судді із РФ, ймовірних заходів вербування судді Білак М.В. спецслужбами РФ для здійснення розвідувальної діяльності на шкоду державній безпеці України, систематичними і умисними порушеннями закону.

Зокрема, заявниця зазначає, що суддя Білак М.В. захищала дисертацію на здобуття наукового ступеня доктора наук в Москві під керівництвом екс-судді Конституційного Суду РФ, що на думку заявниці, підтверджує сталість зв`язків судді з РФ.

Також заявниця вказує, що опонентами під час захисту дисертації судді Білак М.В. були особи, пов`язані з російськими державними структурами, зокрема Радою Федерації, Управлінням президента РФ, Міністерством юстиції РФ, Комітетом з правових та судових питань та комісією з контролю за забезпеченням діяльності ради федерації РФ, Конституційним Судом РФ, оточенням В. Путіна .

ОСОБА_1 стверджує, що ці факти, а також тривала спільна наукова діяльність судді Білак М.В. з представниками країни-агресора, можуть свідчити про ймовірні спроби вербування судді спецслужбами РФ для здійснення розвідувальної діяльності на шкоду державній безпеці України.

Крім того, заявниця наголошує на систематичних порушеннях суддею Білак М.В. належної правової процедури під час розгляду цієї справи, що, на її думку, є свідомим порушенням прав і принципів правосуддя, включно з принципом верховенства права та законності.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 від 18 вересня 2024 року про відвід судді Білак М.В. від участі у розгляді справи № 260/10589/23 визнано необґрунтованою та передано заяву на автоматизований розподіл для визначення у встановленому Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) порядку судді, який вирішуватиме питання про відвід за цією заявою.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 20 вересня 2024 року указану заяву про відвід судді передано на розгляд судді Губській О.А.

20 вересня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Карпович А.П. , про участь у судових засіданнях в режимі ВКЗ щодо розгляду заяви від 18 вересня 2024 року про відвід судді Білак М.В. від участі у розгляді справи № 260/10589/23.

Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Зважаючи на приписи частини восьмої статті 40 КАС України, якою покладається на суд ініціатива щодо вирішення питання про порядок розгляду заяв про відвід судді, суд вважає за доцільне розглянути заяву ОСОБА_1 про відвід судді Білак М.В. від участі у розгляді справи № 260/10589/23 у порядку письмового провадження.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відводу судді Білак М.В. від участі у розгляді справи № 260/10589/23, Суд виходить з такого.

Підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 КАС України.

Зокрема, положення статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме:

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) є гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У зв`язку із цим Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справи «Білух проти України», заява № 33949/02) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

1) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

2) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Проаналізувавши викладені у заяві міркування та наведені доводи, Суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу судді Білак М.В. у цій справі, оскільки заява не містить посилань на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями виключають можливість участі судді у розгляді цієї справи, відповідно до статей 36, 37 КАС України.

Посилання заявниці на імовірне вербування судді Білак М.В. спецслужбами РФ у зв`язку із проведенням докторського дослідження у країні-агресорі фактично є власним та суб`єктивним припущенням ОСОБА_1 , яке нічим не підтверджено.

Водночас є і безпідставними твердження ОСОБА_1 щодо систематичних порушень суддею Білак М.В. належної правової процедури під час розгляду цієї справи, з огляду на відсутність зазначення будь-яких об`єктивних та підтверджених фактів, які б свідчили про ті обставини на які робить посилання заявниця.

Отже, наведені у заяві мотиви не можуть слугувати підставою для відведення судді, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях та оціночних судженнях учасника процесу та не є чинником, що може свідчити про упередженість та необ`єктивність судді.

У той же час Верховний Суд наголошує, що не можуть бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Здійснивши аналіз усіх доводів та аргументів, що містяться в заяві про відвід, Суд дійшов висновку, що вона не містить обставин, визначених статтями 36, 37 КАС України, за наявності яких суддя підлягає відводу.

З урахуванням зазначеного, заява ОСОБА_1 про відвід судді Білак М.В. задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 36, 39, 40 КАС України,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 18 вересня 2024 року про відвід судді Білак Мирослави Вікторівни від участі у розгляді справи № 260/10589/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

О.А. Губська,

Суддя Верховного Суду