Справа № 300/7650/21
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/7650/21 пров. № А/857/16024/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року (ухвалене головуючим суддею Біньковська Н.В. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/7650/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення повного розрахунку в день звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, тобто за період з 01.04.2018 по 29.10.2021;

зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки виплати належної індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, тобто за період з 01.04.2018 по 29.10.2021, у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 та з урахуванням середньоденного грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання судових рішень в справі №300/3916/20 відповідачем проведено нарахування на виплату індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 28.02.2018. Проте, виплата сум індексації здійснювалася частинами та в різні періоди (07.04.2021, 26.07.2021 та 29.10.2021). Відповідач, здійснивши донарахування індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 31.12.2015 в розмірі 14132,99 грн., після утримання військового збору, перерахував 29.10.2021 позивачу грошові кошти в розмірі 13921,00 грн. Вважає, що оскільки відповідач не провів виплату вказаних коштів в день його звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 (31.03.2018), то він має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (29.10.2021)

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення із ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні із виплати індексації грошового забезпечення. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за період з 01.04.2018 по 29.10.2021 в сумі 13921,00 грн за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 31.12.2015. В задоволенні решти позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не провів з позивачем при звільнення з військової служби остаточний розрахунок, а тому позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що

Відповідно до витягу із наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) №46 від 05.03.2018, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та всіх видів забезпечення з 31.03.2018 і направлено для зарахування на військовий облік (а.с.8).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 у справі №300/3916/20 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 28.02.2018. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 28.02.2018.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 року в адміністративній справі № 300/3916/20 скасовано та прийнято нову постанову, якою визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 28.02.2018. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 28.02.2018, із урахуванням базового місяця - січень 2008 року.

Згідно довідки відповідача про розмір індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , на виконання Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 в справі №300/3916/20 сума нарахованої йому індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 31.12.2015 становить 14132,99 грн. (а.с.109).

Як зазначає позивач та підтверджено випискою від 01.11.2021 з карткового рахунку позивача про надходження коштів, 29.10.2021 відповідачем на банківський рахунок позивача виплачено індексацію грошового забезпечення згідно рішення суду в сумі 13921 грн. (а.с.6).

За змістом довідки відповідача про розмір індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 , на виконання Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 в справі №3 00/3916/20 сума виплаченої йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 згідно рішення суду першої інстанції становить 4871,57 грн., згідно рішення суду апеляційної інстанції - 77572,36 грн. (а.с.108 зворот).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 в справі № 300/4581/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2022, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2018 по 26.07.2021 в розмірі 82443,93 грн.

Позивач вважаючи, що оскільки у день звільнення з військової служби відповідачем не виплачено позивачу всіх належних сум, то відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 116 КЗпП України визначає строки розрахунку при звільненні, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні визначає ст. 117 КЗпП України, відповідно до якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Наведені вище норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими військовослужбовцями та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату таким всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість застосування норм ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28.01.2021 (справа № 240/11214/19), від 21.04.2021 (справа №120/3857/19-а).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до даних відносин також слід застосовувати норми ст.ст. 116 та 117 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, нормами ст.ст. 116 та 117 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Закріплені у ст.ст. 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивача виключено зі списків особового складу Військової частини з 31.03.2018 і лише 29.10.2021 на виконання рішення суду відповідач виплатив позивачу 13921 грн.

Крім цього, як згадувалось вище, що за змістом довідки відповідача про розмір індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 , на виконання Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 в справі №3 00/3916/20 сума виплаченої йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 згідно рішення суду першої інстанції становить 4871,57 грн, згідно рішення суду апеляційної інстанції - 77572,36 грн.

Враховуючи, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що позивач має право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.05.2021 у справі № 340/1146/20.

Разом з цим, як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивача було виключено із списків відповідача в березні 2018 року року, то для обчислення середнього зробітку необхідно брати період за січень-лютий 2018 року.

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.05.2024 №10/2/672/1, розмір виплаченого позивачу грошового забезпечення у січні 2018 року становив 10312,84 грн, у лютому 2018 року - 10785,17 грн, всього за два місяці до дня виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 - 21098,01 грн.

Відтак, середньоденне грошове забезпечення для розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати грошових компенсацій становить 357,60 грн (21098,01 грн розділити на 59 календарних днів).

Загальний період затримки розрахунку при звільненні у спірному випадку становить 1308 календарних днів.

Таким чином, сума середнього грошового забезпечення становить 467740,80 грн. (357,60 х 1308).

Разом з цим, суд першої інстанції вірно зазначив, що враховуючи встановлені і цій справі обставини, суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки відповідачем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

Так, згідно із довідкою-розрахунком нарахованих та виплачених сум під час звільнення позивача, загальна сума грошового забезпечення, що підлягала виплаті позивачу під час звільнення з військової служби становить 29389,58 грн., з яких: грошова допомога на оздоровлення - 6843,38 грн, грошова допомога у разі звільнення - 11496,88 грн. (а.с.115). Також, позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 в сумі 77572,36 грн і 4871,57 грн, за період з 18.06.2015 по 31.12.2015 - 13921,00 грн та компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в сумі 20456,37 грн. (а.с.108, 109).

В порівнянні із визначеною сумою виплаченої індексації грошового забезпечення (13921,00 грн.) вищевказану розрахункову суму середнього грошового забезпечення (467740,80 грн.) не можна вважати співмірною, оскільки така суттєво перевищує суму виплаченої індексації.

Отже, суд вважає за необхідне застосування до спірних правовідносин принцип справедливості та співмірності, з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.07.2018 у справі № 825/325/16, від 04.04.2018 у справі № 524/1714/16-а, від 30.10.2019 в справі №806/2473/18

Істотність частки виплаченої індексації грошового забезпечення у порівнянні із середнім заробітком становить - 0, (13921,00 грн./467740,80 грн.).

Відтак сума, яка підлягає відшкодуванню, становить 13921,00 грн. (357,60 грн. х 0, х 1308 днів = 13921,00 грн.).

Тобто, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також не наведення позивачем підстав, з якими була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення його права і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, суд вважає, що сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу - середнє грошове забезпечення за період з 01.04.2018 по 29.10.2021 за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 31.12.2015 - становить 13921 грн.

Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за період з 01.04.2018 по 29.10.2021 в сумі 13921,00 грн за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 31.12.2015.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року у справі № 300/7650/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар