Справа № 380/519/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року м. Львівсправа № 380/519/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції періоду служби у Державній пенітенціарній службі України з 13 січня 2003 року по 29 січня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції період служби у Державній пенітенціарній службі України з 13 січня 2003 року по 29 січня 2018 року з урахуванням пільгового обчислення вислуги років відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 (зарахувати в пільговому обчисленні 23 роки 05 місяців 20 днів з врахуванням із службою в Збройних Силах України та половину навчання у ВНЗ).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 13 січня 2003 року по 29 січня 2018 року проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України; з 29 січня 2019 року прийнятий на службу в органи Національної поліції України. Зазначає, що 13 вересня 2023 року звернувся з рапортом на ім`я начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області з проханням зарахувати до стажу служби в поліції наявну на момент прийняття на службу у Національну поліцію України вислугу років із 13 січня 2003 року по 29 січня 2018 року в органах Державної кримінально-виконавчої служби України і з 18 жовтня 1999 року по 18 квітня 2001 року службу в Збройних Силах України, провести перерахунок і виплату грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років) з часу подання рапорту з урахуванням вислуги років в органах Державної кримінально-виконавчої служби України і Збройних Силах України. 02 жовтня 2023 року заступник начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області полковник поліції Володимир Ільчишин за результатами розгляду рапорту повідомив позивача листом № Рп-1810/05-13-2023 «Про розгляд рапорту» про те, що на сьогодні немає правових підстав для зарахування до стажу служби в поліції періоду проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчій службі України. Таку поведінку відповідача позивач уважає протиправною, оскільки служба в Державній кримінально-виконавчій службі України здійснювалась у встановленому законом порядку для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та відповідно до пункту третього частини другої статті 78 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580) повинна зараховуватися до стажу служби в поліції.

Позивач, уважаючи свої права зазначеною вище поведінкою відповідача порушеними, з метою їх захисту звернувся з цим позовом до суду, який просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що під час вирішення питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, слід застосовувати приписи частини другої статті 78 Закону № 580, якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції. Враховуючи те, що у вичерпному переліку видів служби, які зараховуються до стажу служби в поліції, визначеному частиною другою статті 78 Закону № 580, відсутня Державна кримінально-виконавча служба України, то, відповідно, період служби позивача у Державній кримінально-виконавчій службі України не може бути зарахований до стажу служби в поліції. Зазначає, що посилання позивача на пункт 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України, яким до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширювалась дія статей Закону України «Про міліцію» є помилковими, оскільки наразі питання проходження служби у органах і установах виконання покарань врегульовані Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України». До того ж, позивач не був працівником системи органів внутрішніх справи України, не перебував на службі у органах міліції. Тож, за умови чинності наказу про встановлення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, позовна вимога про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до вислуги років у поліції стаж служби у Державній пенітенціарній службі України з 13 січня 2003 року по 29 січня 2018 року задоволенню не підлягає.

Також відповідач подав додаткові пояснення у справі, в яких вказує, що Законом України від 15 березня 2022 року № 2123-ІХ статтю 60 спеціального у спірних правовідносинах Закону № 580 викладено в новій редакції, яка не передбачає застосування інших нормативно-правових актів, крім тих, що регулюють проходження служби в поліції. Зазначає, що частина друга статті 78 Закону № 580 містить вичерпний перелік видів служби та періодів роботи у відповідних органах, який зараховується поліцейським до стажу служби в поліції. Цей перелік не містить службу в Пенітенціарній службі України. Ця служба, за період коли працював позивач, не входила до складу органів внутрішніх справ, відтак відсутні правові підстави для зарахування вказаного періоду до стажу служби в поліції. Вказані висновки узгоджуються із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 19 листопада 2019 року у справі № 520/903/19, від 31 березня 2020 року у справі № 520/2067/19.

З огляду на викладене просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 12 січня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 05 лютого 2024 року позовну заяву після відкриття провадження у справі залишено без руху.

Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року розгляд справи продовжено.

Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача від 18 січня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено; заяву позивача від 07 лютого 2024 року про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду задоволено; визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення з цим позовом до суду та поновлено його.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 17 вересня 1998 року позивач, зокрема:

- з 01 вересня 1994 року до 17 червня 1998 року був студентом Червоноградського гірничого технікуму;

- з 18 жовтня 1999 року по 18 квітня 2001 року проходив строкову військову службу;

- з 13 січня 2003 року по 29 січня 2018 року проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах молодшого та середнього начальницького складу безперервно 18 років 05 місяців 09 днів, у пільговому обчисленні 23 роки 05 місяців 20 днів. Вислуга років зарахована разом із службою в Збройних Силах та половиною навчання у ВНЗ;

- з 29 січня 2019 року прийнятий на службу в Національну поліцію України.

13 вересня 2023 року позивач звернувся з рапортом на ім`я начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просив:

- зарахувати до стажу служби в поліції наявну на момент прийняття на службу у Національну поліцію України вислугу років із зарахуванням відповідно до записів трудової книжки;

- провести перерахунок і виплату грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років) з часу подання рапорту з урахуванням вислуги років в Збройних Силах України та органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

02 жовтня 2023 року заступник начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області полковник поліції ОСОБА_2 за результатами розгляду рапорту повідомив позивача листом № Рп-1810/05-13-2023 «Про розгляд рапорту» про те, що на сьогодні немає правових підстав для зарахування до стажу служби в поліції періоду проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчій службі України.

Позивач, уважаючи зазначену відмову відповідача протиправною та такою, що порушує його право на належне грошове забезпечення, звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності підстав для зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу служби в поліції період служби у Державній пенітенціарній службі України з 13 січня 2003 року по 29 січня 2018 року з урахуванням пільгового обчислення вислуги років відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 (зарахувати в пільговому обчисленні 23 роки 05 місяців 20 днів з врахуванням із службою в Збройних Силах України та половиною навчання у ВНЗ).

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до абзацу першого частини першої, частини другої статті 59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Приписами статті 78 Закону № 580 передбачено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Суд зазначає, що спірні правовідносини між сторонами склались щодо незарахування відповідачем позивачу до стажу служби в поліції стажу роботи в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Як встановив суд позивач з 13 січня 2003 року по 29 січня 2018 року проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах молодшого та середнього начальницького складу.

Згідно із пунктом 3 частини другої статті 78 Закону № 580 до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Отже, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11 липня 2003 року № 1129-IV було передбачено, що до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Спеціальним Законом, який визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження, є Закон України від 23 червня 2005 року № 2713-IV «Про державну кримінально-виконавчу службу України» (надалі - Закон № 2713), що набрав чинності 20 липня 2005 року.

У попередніх редакціях частини п`ятої статті 23 цього Закону (до змін від 10 липня 2015 року та від 06 грудня 2016 року) було передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину п`яту статті 23 Закону № 2713 викладено в такій редакції: «На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України».

У постанові від 20 жовтня 2022 року у справі № 160/11127/20 Верховний Суд зазначив, що системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а надалі - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того, частиною першою статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

З огляду на наведене суд уважає, що на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України «Про державну службу»), під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а надалі - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України «Про міліцію» та відповідні норми Закону № 580, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у постанові від 20 жовтня 2022 року у справі № 160/11127/20 дійшов висновку про те, що всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

У підсумку Верховний Суд констатував, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Також правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 01 серпня 2023 року у справі № 240/30024/21, яку суд ураховує на підставі вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Ураховуючи вищенаведені правові позиції Верховного Суду, суд уважає помилковими доводи відповідача про те, що період служби позивача в органах Державної кримінально-виконавчої служби України не належить до визначеного частиною другою статті 78 Закону № 580 переліку посад (видів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції.

Відповідач у відзиві на позовну заяву наполягає, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України відсутня у переліку, визначеному статтею 78 Закону № 580, а тому не може бути зарахована до стажу служби в поліції. Проте відповідач оминає те, що чинним на час проходження позивачем служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України та виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Закону № 580 до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Твердження відповідача про те, що Законом України від 15 березня 2022 року № 2123-ІХ статтю 60 спеціального у спірних правовідносинах Закону № 580 викладено в новій редакції, яка не передбачає застосування інших нормативно-правових актів, крім тих, що регулюють проходження служби в поліції суд оцінює критично, позаяк: по-перше, вказані зміни відбулися вже після прийняття позивача на службу в поліцію, по-друге, відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Закону № 580 до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а як вже зазначено вище на час проходження позивачем служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України та виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ. Тобто під час вирішення питання про зарахування до стажу служби в поліції стажу роботи позивача в Державній кримінально-виконавчій службі України (питання, що стосується проходження служби позивачем) суд застосовує норми саме Закону № 580 (пункт 3 частини другої статті 78).

Посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 19 листопада 2019 року у справі № 520/903/19, від 31 березня 2020 року у справі № 520/2067/19, суд відхиляє, оскільки такі не є релевантними до обставин цієї справи. У вказаних справах спірним було питання зарахування до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугою років та надання додаткової оплачуваної відпустки та до календарної вислуги років часу навчання у вищому навчальному закладі. Натомість спірні у цій справі правовідносини між сторонами склались щодо незарахування до стажу служби в поліції стажу роботи в Державній кримінально-виконавчій службі України. Отже, ця справа та справи №№ 520/903/19, 520/2067/19 відрізняються підставами та предметами позовів, фактичними обставинами, що не дозволяє суду враховувати висловлені Верховним Судом у цих справах правові позиції під час розгляду цієї справи.

З огляду на вказане вище у сукупності бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції періоду його служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 13 січня 2003 року по 29 січня 2018 року є протиправною.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд ураховує принцип верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, а також принцип ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З метою ефективного захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції період його служби у Державній кримінально-виконавчій службі України (як зазначено у трудовій книжці, а не у Державній пенітенціарній службі України, - як просить позивач) з 13 січня 2003 року по 29 січня 2018 року.

Щодо вимоги про зарахування спірного стажу «з урахуванням пільгового обчислення вислуги років відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 (зарахувати в пільговому обчисленні 23 роки 5 міс. 20 днів, з врахуванням із службою в Збройних Силах України та половину навчання у ВНЗ)», то така задоволенню не підлягає, оскільки є наразі передчасною. Відповідач не відмовляв позивачу у зарахуванні стажу саме у такий спосіб, а у суду наразі відсутні об`єктивні підстави вважати, що виконуючи це рішення суду, відповідач зарахує позивачу до стажу служби в поліції період його служби у Державній кримінально-виконавчій службі України у неналежний спосіб. Судовому ж захисту відповідно до статті 5 КАС України підлягають лише порушені права чи інтереси особи, а не ті, порушення яких можливо/імовірно відбудеться у майбутньому.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частинами першою, третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом правил статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає з урахуванням кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Отже, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 1073,60 грн.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (вул. Генерала Григоренка, 3, м. Львів, 79007) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції періоду його служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 13 січня 2003 року по 29 січня 2018 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції період його служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 13 січня 2003 року по 29 січня 2018 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1073,60 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 18 вересня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна