Справа № 336/5660/24
Суддя: Вайнраух Л. А.
Дата ухвалення: 2024-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 336/5660/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Притули Євгенія Юрійовича, Департамента патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження, поданим в порядку адміністративного судочинства, -

без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 03.06.2024 засобами поштового листування звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у виді штрафу у розмірі 1 020,00 гривень, серії ББА №121456 від 24.05.2024 відносно нього, провадження по справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову зазначено, що 24.05.2024 відносно ОСОБА_1 відповідачем-1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ББА N121456 за ч.1 ст.140 КУпАП. Згідно з оскаржуваною постановою, 22.05.2024 о 12-30 годині на автодорозі 0080511 Вільнянськ-Славгород 3+600 км, с.Біляєвка Запорізького району Запорізької області, перебуваючи посадовою особою за експлуатаційний стан, не вжив належних заходів щодо ліквідації ямковості, чим порушив п.4.2. ДСТУ 3587-2022, ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» та п.1.5 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 140 КУпАП.

Представника позивача зазначає, що дана постанова є незаконною, необґрунтованою, винесена з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи.

Так стороною позивача наголошено, що суб?єктами правопорушень, передбачених ч.1 ст.140 КУпАП, можуть бути посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів. Разом з цим, якщо враховувати зміст договору №13/05-ЕУВЛ від 13.05.2024, укладеного між ДП «Місцеві дороги Запорізької області» та ТОВ «ДОРРЕМ Технології» про надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення Запорізької області, ордер від 20.05.2024 на право надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення Запорізької області, виданий на виконання договору, відповідальною особою вказаної дільниці ТОВ «ДОРРЕМ Технології» визначено ОСОБА_2 . Відповідно, позивач стверджує, що не є відповідальною особою та суб`єктом даного правопорушення.

Окремо за змістом позовної заяви наголошується на порушенні п.3 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, оскільки при розгляді справи не складено акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою. Таким чином, за відсутності акта, неможливо дійти висновку про те, які саме норми, правила та стандарти порушено при утриманні шляхів, що виключає, на переконання сторони позивача, підстави для притягнення до адміністративної відповідальності, встановлені ч.1 ст.140 КУпАП.

Разом з цим, враховуючи зміст приписів ДСТУ 3587-2022, а саме п. 3.1.1, ОСОБА_1 зазначає, що різниця в даті підписання договору та даті винесення постанови 4 доби, але посадова особа при винесенні оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень (відповідач-1) не впевнилась в тому, що до відома позивача доведено наявність пошкоджень певної ділянки проїзної частини дороги, та чи порушено терміни усунення, встановлені ДСТУ.

3 огляду на викладене, оскільки власне факт фіксації ямковості на певній ділянці дороги не свідчить про наявність вини ОСОБА_1 у невжитті своєчасних заходів щодо належного експлуатаційного стану цієї ділянки, не є порушенням ДСТУ 3587-2022, а сама по собі постанова не є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, внаслідок протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, за відсутності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП, із посиланням на ст.25, 19, 26, 79, 159, 160, 168 КАСУ України, позивач просить задовольнити позов у визначений спосіб.

Згідно з ч.7 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 10.05.2022 №29/09-22 змінено територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області у зв`язку із неможливістю здійснення правосуддя під час воєнного стану до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 14.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, призначено судове засідання, ухвалено згідно з ч.2 ст.269 КАС України копію позовної заяви та доданих до неї документів направити відповідачу й іншим учасникам справи на офіційну електронну адресу, за необхідності - надати для ознайомлення в судовому засіданні. Роз`яснено, що відзив на позовну заяву (відзив) відповідач вправі подати до судового засідання у справі. Роз`яснено, що відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач скористався своїм правом, врегульованим ч.4 ст.159, ч.1 ст.261 КАС України, представник відповідача за довіреністю Назаренко М.М. (як вказано у відзиві) засобами поштового листування скерував до матеріалів справи відзив, вх.№ від 02.08.2024, відповідно до якого просить зобов`язати позивача надати докази, на які він посилається у позовній заяві відповідно до ст.160 КАС України, відмовити у задоволенні позову.

Згідно з довідкою про доставку засобами електронного листування від 23.07.2024, копія позовної заяви із додатками, а також ухвала суду від 14.06.2024, доставлені на скриньку Департаменту патрульної поліції. Крім того, відповідач-2 має зареєстрований кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

За змістом ч.8 ст.18 КАС України реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі в порядку, визначеному цим Кодексом.

За приписами ст.175 КАС України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову;позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Як врегульовано ч.1 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

За нормами ч.3-4, 6 ст.162 КАС України копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Так, судом встановлено, що відзив надійшов до суду із дотриманням строку, до початку судового засідання (із врахуванням строку отримання вказаних документів), крім того, відповідачем-2 надано докази відправлення позивачу певної кореспонденції (квитанцію про сплату поштових послуг). Проте, суд не може дійти висновку про виконання вимог п.2 ч.4 ст.162 КАС України з боку відповідача-2, оскільки опису вкладення до поштового відправлення не подано, разом з цим, відсутні докази надіслання відзиву відповідачу-1.

Крім того, за змістом ч.1,3 ст.59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю юридичної особи.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Натомість, скеровуючи разом із відзивом копію довіреності, представник відповідача-2 не надає доказів на підтвердження повноважень посадової особи, яка її підписала, уповноваженої на це законом, відповідно, суд позбавлений можливості впевнитись у належності повноважень, викладених по тексту довіреності, вказаному представникові.

Суд окремо наголошує, що наявна копія довіреності не засвідчена належним чином, як і інші письмові докази, які долучені до відзиву.

Враховуючи наведене, суд застосовує наслідки ст.175 КАС України та розглядає справу за наявними матеріалами справи.

Суд бере до уваги особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, за приписами ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Беручи до уваги вимоги ч.6 ст.262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, підстав для такого здійснення розгляду справи за ініціативою суду не встановлено.

Як встановлено при постановленні ухвали суду від 14.06.2024, із врахуванням змісту ч.6 ст.12, ч.4 ст.257 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, підстав для постановлення іншого порядку розгляду на даний час не встановлено.

Інших заяв по суті справи до матеріалів справи не надходило, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних заяв та клопотань.

Розглянувши позовну заяву, всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як врегульовано ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як передбачено ч.1 ст.262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (п.3 ч.3 ст.286 КАС України).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ця норма розповсюджується й на справи про адміністративні правопорушення.

Нормою ст.280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення без-пеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і доку-ментів, а також іншими документами.

Частиною 1 статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати, як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

За нормою п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно зі ст.222 КУпАП, правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП, відноситься до компетенції Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Відповідні докази стосовно інспектора відділу безпеки дорожнього руху УПП в Запорізькій області ДПП Притули Є.Ю., який виніс оскаржуване рішення, суду не надано.

Позивач в позовній заяві наполягає на відсутності в його діях складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП, зокрема, суб`єктивної сторони правопорушення. Вважає, що рішення відповідача винесене протиправно та необґрунтовано, внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, відтак, висновки інспектора не відповідають її фактичним обставинам, а позивач не є суб`єктом даного правопорушення.

У відповідності до ч.2,4,6 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених ст. 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1.5, 1.9. Правил дорожнього руху, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, судом встановлено, що відповідно до постанови серії ББА №121456 від 24.05.2024, складеної інспектором ВБДР УПП в Запорізькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Притулою Євгенієм Юрійовичем відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який займає посаду директора ТОВ «ДОРРЕМ Технології», 22.05.2024 о 12-30 годині на автодорозі 0080511 Вільнянськ-Славгород 3+600 км, с.Біляєвка Запорізького району Запорізької області, перебуваючи відповідальною особою за експлуатаційний стан, ОСОБА_1 не вжив належних заходів щодо ліквідації ямковості, чим порушив п.4.2. ДСТУ 3587-2022, ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» та п.1.5 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 140 КУпАП.

За вчинення даного правопорушення до ОСОБА_1 застосовано стягнення у виді штрафу у сумі 1 020,00 гривень. До постанови додається бк 475309. Копія постанови вручена особі, відносно якої її винесено, засвідчена підписом інспектора, місце розгляду справи пр.Соборний, буд.146 у м.Запоріжжі. Крім того, оскаржувана постанова містить підпис особи, притягнутої до відповідальності, щодо ознайомлення із правами відповідно до ст.268 КУпАП, строком оскарження та щодо отримання копії оскаржуваного рішення.

Частина 1 статті 140 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Судом встановлено із врахуванням санкції ч.1 ст.140 КУпАП (штраф в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), що на позивача накладено адміністративне стягнення у сумі 1 020,00 гривень, тобто, у передбаченому законом розмірі. Положень ст.22 КУпАП до позивача не застосовано.

За приписами ч.3 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення; 7) інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.

Пунктом 1-4, 8, 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Ч.1, 2, 4, 5 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Саме суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Підстав для витребування доказів у даній справі судом не встановлено, у відповідачів було достатньо часу для подання відзиву із дотриманням процесуальних вимог щодо його форми та змісту.

Враховуючи вказані норми адміністративного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок щодо доказування правомірності та обґрунтованості свого рішення, зокрема, події адміністративного правопорушення та наявності його складу у діях позивача. Проте, у даній справі вказаний обов`язок не дотриманий. Суд наголошує, що не є застосованим у справах даної категорії загальне положення щодо обов`язку позивача з приводу надання доказів на підтвердження заявлених вимог, адже в даному випадку діє саме спеціальна норма.

Суд зауважує, що суб`єктивна сторона правопорушення (форма вини позивача) не знайшла свого відображення у суті адміністративного правопорушення за змістом постанови.

При цьому, за змістом ст.10-11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити. Форма вини має бути обов`язково встановлена.

Стороною відповідача не додано доказів обсягу повноважень позивача та переліку його посадових обов`язків, більш того, доказів працевлаштування та заняття певної посади в ТОВ «ДОРРЕМ Технології».

Слід зауважити, що пунктом 3 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в МЮУ 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 передбачено, що при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 139, частиною четвертою статті 140 КУпАП або постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою - третьою статті 140 КУпАП (коли протокол не складається), до них необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою про: 1) пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху; 2) самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху; 3) перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття; 4) пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу; 5) умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху; 6) порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій; 7) порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.

Так, суд погоджується з твердженням позивача щодо відсутності акта обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та схеми до нього, адже відповідні додатки згідно зі змістом оскаржуваної постанови відсутні. За відсутності згаданих доказів суд позбавлений можливості встановити дату виникнення певної ямковості, характеристики пошкоджень ділянки дороги, а також оцінити доводи позивача щодо часу виникнення договірних відносин ТОВ «ДОРРЕМ Технології» з надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення Запорізької області. Саме у акті має бути визначена відповідальна особа за певну ділянку дороги й докази на підтвердження цієї обставини.

Відповідачем не доведено й невжиття з боку позивача своєчасних заходів щодо належного експлуатаційного стану відповідної дороги, що є ознакою складу адміністративного правопорушення, визначеного ч.1 ст.140 КУпАП.

Власне факт фіксації наявності на певній ділянці дороги ям або вибоїн, що випливає з постанови від 24.05.2024, не доводить винуватості позивача у невжитті своєчасних заходів щодо належного експлуатаційного стану цієї ділянки.

Суд наголошує, що для настання відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП необхідно встановити, що особа порушила правила, норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Проте, в даному випадку, відповідач не встановив, чи було відомо позивачу в силу його службових обов`язків про зазначене у постанові пошкодження проїзної частини дороги та чи порушив він, виходячи з цього, терміни усунення цих недоліків. Принаймні, відповідних доказів для розгляд справи не подано.

Також, відповідач не встановив, що позивачем були допущені дії або бездіяльність щодо усунення недоліків.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до статті 17 Закону України «Про автомобільні дороги», управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про автомобільні дороги», основними обов`язками органів місцевого самоврядування в частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: 1) забезпечення безперервних, безпечних, економічних, зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; 2) організація будівництва, реконструкції, ремонту, утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, правилами, нормами; 3) видача дозволів на прокладання нових та ремонт існуючих мереж в межах «червоних ліній» вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 4) завчасне оповіщення учасників руху і мешканців міст та інших населених пунктів про строки та порядок тимчасового обмеження або припинення руху транспортних засобів; 5) здійснення статистичного обліку та паспортизації вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 6) забезпечення дотримання норм природоохоронного законодавства у процесі будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 7) видача в установленому порядку дозволів на тимчасове припинення руху.

За нормою статті 21 Закону України «Про автомобільні дороги», органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: 1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, в тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту, утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 3) розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу, рекламоносіїв; 4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, в порядку, визначеному законом; 5) забезпечення проведення аудиту або перевірки безпеки автомобільних доріг, вжиття необхідних заходів за результатами проведення аудиту безпеки автомобільних доріг або перевірки безпеки автомобільних доріг.

Тобто, відповідачем мало бути доведено, що саме ТОВ «ДОРРЕМ Технології» та його відповідною посадовою особою, а не органом місцевого самоврядування (або його відповідним підрозділом) є відповідальними за належне утримання та ефективну експлуатацію пошкодженої ділянки дороги, що саме на балансі вказаного підприємства обліковується автодорога 0080511 Вільнянськ-Славгород 3+600 км, с.Біляєвка Запорізького району Запорізької області.

Крім того, ч.3 ст.12 Закону України «Про дорожній рух» врегульовано, що посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані, зокрема, забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони.

Відповідно до п. 1,2 Постанови дія Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони поширюються на автомобільні дороги загального користування, вулиці і дороги міст та інших населених пунктів, залізничні переїзди (далі - дорожні об`єкти), у межах смуги їх відведення та червоних ліній відповідно і є обов`язковими для власників дорожніх об`єктів, органів, що здійснюють управління ними, та їх користувачів, а також для підприємств та організацій, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів.

Ремонт і утримання автомобільних доріг забезпечується Агентством відновлення (автомобільних доріг загального користування державного значення), підприємствами та організаціями, уповноваженими Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними та Севастопольською міською держадміністраціями (автомобільних доріг загального користування місцевого значення), підприємствами або балансоутримувачами, утвореними або визначеними органами місцевого самоврядування відповідно до частини першої статті 15 Закону України Про благоустрій населених пунктів (вулиць і доріг міст та інших населених пунктів) (далі - підприємства та організації, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів).

Вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху з 01.12.2022 встановлені ДСТУ 3587-2022.

Відповідно, сам по собі факт наявності пошкодження проїзної частини дійсно становить небезпеку для учасників дорожнього руху, може призвести до критичних наслідків в разі значності пошкоджень, несприятливих погодних умов тощо, проте не доводить саме вини позивача у невжитті своєчасних заходів щодо належного експлуатаційного стану цієї ділянки (ліквідації ямковості).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем-2 в порушення вимог ст.77 КАС України не доведено правомірності оскаржуваної постанови, як і наявності події і складу адміністративного правопорушення, за яке позивач притягнутий до відповідальності.

Відповідно, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП, закриттю з підстав, встановлених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, - за відсутності події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Разом з цим, як це вже зазначено вище, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 1 статті 140 КУпАП, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції (така правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 № 724/716/16-а). Отже, інспектор поліції не є належним відповідачем по справі. За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Притули Євгенія Юрійовича слід відмовити, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч.1,3 ст.132, ч.1 ст.139 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у сумі 1 211,20 гривень підлягає лише частковій компенсації на його користь за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції, оскільки позовні вимоги задовольняються частково, а відповідачем у справі виступає посадова особа Управління патрульної поліції в Запорізькій області, яке є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, шляхом стягнення суми у розмірі 605,60 гривень.

Стосовно витрат на правничу допомогу, суд зауважує таке. За приписами ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

За змістом ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Аналіз вказаних норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалено рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Разом з цим, позивачем, який був достеменно обізнаний із порядком розгляду даної адміністративної справи (без повідомлення учасників справи), призначеною датою розгляду, не надано до дати ухвалення рішення необхідних доказів: договору про надання правничої допомоги, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тому підстав для розподілу витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду даної справи судом не встановлено, відповідні витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 2, 6, 8, 9, 12, 18, 59, 72-79, 121, 132, 134, 139, 143, 159, 162, 175, 205, 229, 241-246, 257, 262, 269-272, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Притули Євгенія Юрійовича, Департамента патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження, поданий в порядку адміністративного судочинства, - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА №121456 від 24.05.2024, винесену інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Притули Євгенія Юрійовича відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП, та застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1 020,00 гривень на користь держави.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП, - закрити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Притули Євгенія Юрійовича відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, код за ) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 копійок.

Витрати на професійну правничу допомогу залишити за позивачем.

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Притула Євгеній Юрійович, адреса місцезнаходження: 69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 96, інші дані невідомі.

Департамент патрульної поліції Національної поліції України, , адреса місцезнаходження: м.Київ, вул. Ф. Ернста, буд.3; адреса для електронного листування:

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Копію рішення суду невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду складено та підписано 13.09.2024.

Суддя Л.А.Вайнраух