Справа № 500/8130/23
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2024-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/8130/23 пров. № А/857/4096/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року (головуючий суддя Чепенюк О.В., м. Тернопіль) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 30.08.2023 №80 про відмову у призначенні їй пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796-XII) та зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області призначити з 10.08.2023 пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 30.08.2023 №80 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 з 10.08.2023 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058), за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абзацу 5 частини 2 статті 55 Закону 796 до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, що дає право на зменшення пенсійного віку на 2 роки (та додатково 1 рік за 3 роки проживання. Роботи, але не більше 5 років).

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до п.2.1 розділу 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону 1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону 796 до заяви про призначення пенсії надсилаються документи, які посвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Згідно пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно пункту 3 вищезазначеної постанови за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки,, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась д Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою від 23.08.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та надала наступні документи: посвідчення ЧАЕС 4 категорії, довідку про період проживання на території радіоактивного забруднення; трудову книжку; довідку про навчання; свідоцтво про народження дитини; свідоцтво про шлюб; паспорт; код.

Згідно з переліком населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 с. Колиндяни Чортківського району Тернопільської області належить до зони посиленого радіологічного контролю.

Гр. ОСОБА_1 станом на 01.01.1993 року (як це передбачено абзацом 5 частини 2 статті 55 Закону України № 796) прожила в зоні посиленого радіологічного контролю 01 рік 05 місяців 07 днів ( з 24.03.1990 по 24.07.1990; з 26.11.1990 по 31.12.1992 року).

Загальний період проживання станом на 31.12.2014 року в зоні посиленого радіологічного контролю зараховано з 24.03.1990 по 24.07.1990 року, з 26.11.1991 по 24.09.1999 (згідно довідки), та період з 25.09.1999 по 31.12.2014 (згідно записів трудової книжки) становить 23 роки 05 місяців 07 днів.

Аналіз поданих до управління документів показує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 35 років 05 місяців 27 днів, якого достатньо для призначення пенсії за віком. Тривалість проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року становить 01 рік 05 місяців 07 днів, що не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Враховуючи наведене вище, за результатами розгляду заяви, Головним управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, за принципом екстериторіальності, 30.08.2023 року прийнято вмотивоване рішення № 80 про відмову в призначенні гр. ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю необхідної для призначення пенсії у віці 55 років кількості років проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та посиленого радіологічного контролю.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та керуючись нормами чинного законодавства вважає, що в діях органу Пенсійного фонду України не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, а позовні вимоги гр. ОСОБА_1 є безпідставними та необґрутованими.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не погоджується із позицією суду відносно того, що станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю більше 4 років (що підтверджується посвідченням категорії 4). Зокрема, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не погоджується із позицією суду першої інстанції про те, що видане 16.07.1998 року ОСОБА_1 посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4), серія НОМЕР_1 , свідчить, що час у період канікул, інших перерв між навчанням було достатньо, щоб зарахувати загальну тривалість проживання станом на 01.01.1993 року як 4 роки, позаяк це було обов`язковою умовою для надання відповідного статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи з видачею зазначеного посвідчення.

Крім того, не вважає вірною позицію суду відносно того, що фактом підтвердження проживання на території зони посиленого радіологічного контролю (село Колядини, Чортківський район, Тернопільська область) є перебування дитини доньки ОСОБА_2 , яка народжена ІНФОРМАЦІЯ_2 під наглядом в Колядинській лікарській амбулаторії з 05.02.1990 року по 05.02.1993 року, бо це є додаткові обставини, які свідчать про місце проживання позивачки до 01.01.1993 року. Вважає, що факт перебування дитини під наглядом у Колядинській лікарській амбулаторії ніяким чином не підтверджує факт того, що мати дитини, тобто ОСОБА_1 також постійно проживала із дитиною саме у зоні посиленого радіологічного контролю у вказаний період.

Враховуючи наведене вище, апелянт вважає, що вказаний період не може бути зараховано до періоду постійного проживання чи/або роботи позивачки на території зони посиленого радіологічного контролю (село Колиндяни Чортківський район Тернопільська область).

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області приходить до висновку, що рішення від 30.08.2023 № 80, яким визначено, що тривалість проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року становить 01 рік 05 місяців 07 днів (з 24.03.1990 по 24.07.1990, з 26.11.1990 по 31.12.1992), що не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є правомірним та не може бути скасовано.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.08.2023 звернулася із заявою до ГУ ПФУ в Тернопільській області про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII (а.с.58-59). До заяви долучила копії документів необхідних для призначення пенсії, перелік яких наведений у розписці-повідомленні (а.с.59-60).

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Полтавській області, рішенням якого від 30.08.2023 №80 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII (а.с.10, 71).

Листом ГУ ПФУ в Тернопільській області №1900-0215-8/38685 від 12.09.2023 позивачку повідомлено про рішення про відмову у призначенні пенсії за наданням копії відповідно рішення (а.с.9).

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що ОСОБА_1 станом на 01.01.1993 прожила в зоні посиленого радіологічного контролю 01 рік 05 місяців 07 днів (з 24.03.1990 по 24.07.1990; з 26.11.1990 по 31.12.1992).

Загальний період проживання станом на 31.12.2014 в зоні посиленого радіологічного контролю зараховано з 24.03.1990 по 24.07.1990, з 26.11.1991 по 24.09.1999 (згідно довідки), з 25.09.1999 по 31.12.2014 (згідно записів трудової книжки) та становить 23 роки 05 місяців 07 днів. Аналіз поданих до управління документів показує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 35 років 05 місяців 27 днів, якого достатньо для призначення пенсії за віком. Тривалість проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року становить 01 рік 05 місяців 07 днів, що не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

З огляду на це відповідач прийняв оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначено статтею 55 Закону №796-ХІІ, згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Приписами пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку передбачено на 2 роки* та додатково 1 за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

З огляду на це, суд правильно вважав, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійного проживали/постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 3 роки проживання/роботи.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону (частини друга та третя статті 55 Закону №796-XII).

При цьому, суд вірно зауважив, що виходячи зі змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986. Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01.01.1993, то його необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

Крім того, судом правильно враховано, що згідно частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII.

Положення Закону №796-ХІІ за дотриманням умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше 5 років, та, відповідно, необхідний стаж.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

У даній спірній ситуації судом першої інстанції з`ясовано, що ОСОБА_1 має статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, про що їй видано 16.07.1998 Тернопільською обласною державною адміністрацією посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), серії НОМЕР_2 (а.с.13). Таке посвідчення є чинним (а.с.14).

Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Приписами пункту 4 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

У пункті 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501, який діяв на момент видачі позивачці посвідчення, визначено, що громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Відповідно до пункту 2 цього ж Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зазначене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ.

Відтак, суд підставно вказав, що Законом №796-ХІІ та Порядком №501 (чинним на момент видачі посвідчення) передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

На підставі зазначеного, суд слушно зауважив, що питання проживання позивачкою не менше 4 років у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 вирішувалось при наданні їй статусу потерпілої особи. Факт проживання чи роботи позивачки на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 перевірявся відповідними комісіями при видачі посвідчення.

Наявність у позивачки статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи підтверджується посвідченням, яке є чинним, про що свідчить довідка Департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної військової адміністрації №04-03-09/3835 від 28.11.2023 (а.с.14).

Крім посвідчення про надання ОСОБА_1 статусу особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, судом також встановлено, що доказами постійного проживання чи/або роботи позивачки на території зони посиленого радіоекологічного контролю (село Колиндяни, Чортківський район, Тернопільська область) є: довідка Колиндянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 17.08.2023 № 4634 зі змісту якої вбачається те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована і проживала по АДРЕСА_1 з 12.07.1978 по 30.08.1985, з 24.03.1990 по 24.07.1990, з 26.11.1991 по 24.09.1999 (а.с.15).

Також, судом встановлено, що 13.05.1989 між позивачкою та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, реєстрацію якого проведено Колиндянською сільською радою Чортківського району Тернопільської області; 05.02.1990 народилася донька ОСОБА_2 , місце народження якої: село Колиндяни Чортківського району Тернопільської області та яка перебувала під наглядом в Колиндянській лікарській амбулаторії з 05.02.1990 по 05.02.1993 (а.с.18-20). Наведені обставини додатково свідчать про місце проживання позивачки до 01.01.1993.

Крім того, суд врахував, що у період з 01.09.1985 по 30.06.1989 ОСОБА_1 навчалася в Тернопільському фінансово-економічному інституті. У цей період (з 31.08.1985 по 30.06.1989) та з 01.07.1989 по 23.03.1990, як вбачається з долучених до матеріалів справи довідки Колиндянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 24.11.2023 №709 та акту про встановлення факту проживання, складеного комісією органу місцевого самоврядування - Колиндянською сільською радою від 28.11.2023 № 1175, ОСОБА_1 проживала по АДРЕСА_1 без реєстрації (а.с.15-16).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» село Колиндяни Чортківського району Тернопільської області, місто Чортків (де в подальшому працювала та проживала позивачка) були віднесені до зони посиленого радіологічного контролю.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вірно вважав, що для отримання права на пільгу - призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку (зменшення необхідного стажу) суд має встановити факт проживання особи з 26.04.1986 по 31.07.1986 у зоні посиленого радіологічного контролю (що дає право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку 2 роки) та проживання з 31.07.1986 до 01.01.1993 не менше 4 років (що дає право застосування розрахунку 1 рік за 3 роки проживання/роботи).

Судом не встановлено, що ОСОБА_1 з 26.04.1986 по 31.07.1986 постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю, а саме у селі Колиндяни Чортківскього району Тернопільської області. З матеріалів справи вбачається, що позивачка у період з 01.09.1985 по 24.06.1989 навчалася в Тернопільському фінансово-економічному інституті, про що отримала диплом серії НОМЕР_3 (а.с.31). Відтак, позивачка не могла постійно проживати у період від дати аварії на Чорнобильській АЕС до 31.07.1986 у селі Колиндяни Чортківського району, тому початкова величина зниження пенсійного віку, визначена статтею 55 Закону №796-ХІІ, не може бути застосована у спірних правовідносинах.

Разом з тим, суд слушно вказав, що в подальшому позивачка проживала у зоні посиленого контролю більше 23 років (про що вказує відповідач 2 в оскаржуваному рішенні), у тому числі станом на 01.01.1993 не менше 4 років (що підтверджується виданим посвідченням категорії 4).

Враховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивачки права на користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за додатковою умовою 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, тобто ОСОБА_1 має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Така позиція суду першої інстанції узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18), Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі № 460/2589/20 (№ К/9901/25886/20).

Серед іншого, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 по справі №569/7589/17 зазначалось: «Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На момент досягнення позивачкою 55 років стаття 26 Закону № 1058-IV передбачала право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Враховуючи право позивачки на зменшення пенсійного віку на 5 років, вона має право і на зменшення страхового стажу на 5 років, тобто для призначення пенсії ОСОБА_1 має мати страховий стаж не менше 25 років.

В оскаржуваному рішенні від 30.08.2023 зазначено про наявність у позивачки страхового стажу 35 років 05 місяців 27 днів. Такі відомості вбачаються й з розрахунку страхового стажу (а.с.11).

За наведених обставин, які підтверджують досягнення позивачкою пенсійного віку (55 років), наявність необхідного страхового стажу (більше 35 років) та факт проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю (селі Колиндяни Чортківського району) станом на 01.01.1993 не менше 4 років, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №80 від 30.08.2023 про відмову у призначенні позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку, тому наявні достатні та обґрунтовані підстави для зобов`язання відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

З приводу дати, з якої слід призначити пенсію позивачці, то суд першої інстанції правильно зауважив, що відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку; пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З урахуванням цих положень, беручи до уваги факт досягнення позивачем пенсійного віку з урахуванням його зменшення на 5 років 09.08.2023, а також те, що звернення позивача із заявою про призначення пенсії мало місце 23.08.2023, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію за віком з 10.08.2023, тобто за днем досягнення пенсійного віку, як просить позивач, при цьому при визначенні відповідного територіального органу Пенсійного фонду України, який має розглянути питання про призначення пенсії позивачу, суд правильно врахував, що 30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1), якою внесені зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови правління ПФУ №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову позивачці у призначенні пенсії.

Відтак, правильним є твердження суду, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, яке здійснювало розгляд заяви позивачки та приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, яке є протиправним та підлягає скасуванню, має на підставі цього судового рішення призначити пенсію ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі №500/8130/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула