Справа № 520/4947/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 р. Справа № 520/4947/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, повний текст складено 27.06.24 по справі № 520/4947/24

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_2 з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Харківській області щодо не проведення розрахунку призначеної ОСОБА_3 у 2023 році пенсії за віком виходячи із наявного показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передували року призначення її призначення, з урахуванням виключення із розрахунку, за бажанням, заробітної плати (доходу), отриманого у період з 01.01.2020 по 01.06.2020, тобто за 2019, 2021 та 2022 роки та щодо невиплати ОСОБА_3 разової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до положень пункту 7.1 Розділу XV "Прикінцеві положення" ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_3 перерахунок (з моменту призначення 15.11.2023) та виплату пенсії за віком, з урахуванням наявного показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передували року призначення її призначення, з урахуванням виключення із розрахунку, за бажанням, заробітної плати (доходу), отриманого у період з 01.01.2020 по 01.06.2020, тобто за 2019, 2021 та 2022 роки, а також здійснити виплату ОСОБА_3 разової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до положень пункту 7.1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивачка посилається на те, що 28 грудня 2010 року у зв`язку зі звільненням з посади сестри медичної стаціонару за власним бажанням ГУ ПФУ в Харківській області призначено їй пенсію за вислугу років як працівнику сфери охорони здоров`я у порядку і розмірах визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням отриманого нею протягом 2006-2009 років заробітку. Однак, фактично призначеної згідно рішення за № 39 від 28.12.2010 пенсії вона не отримувала, оскільки 04.01.2011 була прийнята на роботу на посаду сестри медичної стаціонару у зв`язку з чим відповідно до положень затвердженого Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 04 січня 2011 року виплата призначеної пенсії припинена на період роботи за призначеною посадою. В подальшому 15 листопада 2023 року у зв`язку із досягненням визначеного пунктом «б» статті 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» віку, необхідного для призначення «пенсії за віком» на пільгових умовах, право на яку вона отримала, працюючи на посадах, які згідно розділу XXIV затвердженого Постановою КМУ № 461 від 24.05.2016 Списку № 2, належать до переліку посад зі шкідливими і важкими умовами праці, робота на яких надає право на відповідний вид пенсійного забезпечення на пільгових умовах, вона звернулася до відповідача із заявою про призначення їй зазначеного виду пенсійного забезпечення, у порядку і розмірах визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за результатом розгляду якої їй з 15.11.2023 було призначено державну «пенсію за віком», у порядку переведення з державного пенсійного забезпечення «за вислугою років», розрахунок якої було здійснено виходячи із отриманої нею середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, що суперечить вимогам чинного законодавства України, зокрема положенням статей 27 та 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стверджує, що оскільки протягом 2011 - 2023 років вона продовжувала працювати та сплачувала у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, розрахунок "пенсії за віком" повинен був бути здійснений у розмірі, визначеному з урахуванням отриманого нею протягом 2020-2022 років заробітку. Вважає, що оскільки 28.12.2010 їй було призначено «пенсію за вислугою років», порядок та підстави призначення якої визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення», її звернення у 2023 році до органів Пенсійного фонду за призначенням «пенсії за віком», порядок та підстави призначення якої визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мало місце вперше, оскільки маючи призначену пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення» вона не користувалася жодним із передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» видів пенсійного забезпечення, а відтак призначення їй «пенсії за віком» у 2023 році відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є призначенням пенсії вперше. Також, зазначає, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується законодавцем з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (для жінок 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах, вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії. При цьому, отримання зазначеної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області.

З 28.12.2010 позивачці у зв`язку зі звільненням з посади сестри медичної стаціонару за власним бажанням ГУ ПФУ в Харківській області призначено пенсію за вислугу років як працівнику сфери охорони здоров`я у порядку і розмірах, визначених ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Виплата пенсії припинена у зв`язку з працевлаштуванням з 04.01.2011 на посаду, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

З 15.11.2023 позивачка на підставі особистої заяви отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсію обчислено при загальному страховому стажі 36 років 28 днів. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії складає 6768,35 грн (із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески з урахуванням індексації 7405,03 грн (тобто за 2014, 2015 та 2016 роки).

На звернення позивчаки відповідач листом від 26.01.2024 (а.с. 51) відмовив у перерахунку та виплаті позивачці пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 роки, із урахуванням різниці, що була виплачена, з підстав того, що позивач раніше отримувала пенсію за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Не погоджуючись із такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що після проведення позивачу перерахунку пенсії, як особі, що продовжила працювати після призначення пенсії за віком, відсутнє переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки пенсія за віком призначена відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та позивач перебуває на ній і наразі.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до преамбули Закону №1058-ІV, він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

У статті 9 Закону №1058-ІV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, у постанові від 16.06.2020 (справа №127/7522/17) Верховний Суд зазначив, що за змістом частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Таким чином, лише при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Також зазначені висновки Верховного Суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, який у постанові від 29.11.2016 у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV.

Зазначена правова позиція Верховного Суду України була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у праві № 876/5312/17.

У справі, яка розглядається, позивачці з 28.12.2010 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ як працівнику медичного закладу (виплата якої 04.01.2011 була припинена), а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV вона звернулася вперше 15.11.2023, а відтак висновки суду першої інстанції про те, що в цьому випадку мало місце призначення одного й того ж самого виду пенсії (пенсії за віком), але за іншим законом, є помилковими, оскільки в цьому випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV.

До того ж, з матеріалів справи вбачається, що після призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 продовжувала працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, при цьому виплата пенсії була припинена у зв`язку з працевлаштуванням з 04.01.2011 на посаду, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивачки права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2020 - 2022 роки, у зв`язку із чим висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача такого права, не ґрунтується на правильному правозастосуванні.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового про задоволення вимог позову.

Водночас колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог позову про проведення розрахунку призначеної ОСОБА_3 у 2023 році пенсії за віком з урахуванням виключення із розрахунку, за бажанням, заробітної плати (доходу), отриманого у період з 01.01.2020 по 01.06.2020, та врахування показника середньої заробітної плати по України за 2019 рік, оскільки проведення такого розрахунку не передбачено чинним законодавством.

Зокрема, виходячи з приписів норм статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата за всі періоди страхового стажу з липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також може враховуватися заробітна плата за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року.

Колегія суддів зазначає, що нарахована заробітна плата кожної людини враховується для пенсії через індивідуальний коефіцієнт зарплати. Він визначається за кожен місяць періоду, за який враховується заробітна плата для обчислення пенсії, шляхом співвідношення суми заробітної плати застрахованої особи та середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за один і той же місяць.

При цьому законодавцем передбачено можливість виключення із періоду, за який враховується зарплата для обчислення пенсії, місяців із невигідним заробітком (низькими коефіцієнтами). Таке виключення називають оптимізацією заробітку. В результаті оптимізації збільшується зарплата, з якої обчислюється пенсія і, як результат, збільшується розмір пенсії.

Порядок оптимізації заробітної плати для обчислення пенсії визначено статтею 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. При оптимізації можливо виключити із підрахунку зарплати періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, але не більш як 10% тривалості страхового стажу.

2 вересня 2022 року набув чинності Закон України від 15.08.2022 № 2506-IX Про внесення зміни до статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо оптимізації заробітної плати при обчисленні пенсії за періоди страхового стажу під час воєнного стану.

Вказаний закон дозволяє, якщо це доцільно, виключити із періоду, за який враховується зарплата для обчислення пенсії, місяці заробітної плати, нарахованої в період воєнного стану та впродовж трьох місяців після його припинення, а також періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення.

Для виключення вказаного періоду та проведення оптимізації заробітку пенсіонер має звернутися до органу Пенсійного фонду із відповідною заявою. Водночас матеріалами справи підтверджується, що позивачка із відповідною заявою про проведення оптимізації не зверталася, відповідач не відмовляв в проведенні оптимізації заробітку, більш того ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі позивачка не обгрунтовує підстави, з яких вважає, що їй під час розрахунку у 2023 році пенсії за віком необхідно виключити із розрахунку заробітну плату (доходу), отриманого у період з 01.01.2020 по 01.06.2020, та необхідність врахування показника середньої заробітної плати по України саме за 2019, 2021 та 2022 роки (замість 2020, 2021 та 2022 років).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними та відхиляються колегіє суддів, оскільки судом не встановлено порушень прав позивачки, які б потребували судового захисту.

Щодо доводів позивачки в апеляційній скарзі про наявність підстав для виплати разової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до положень пункту 7.1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Крім того, відповідно до пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах й 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Отже, підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком є, зокрема, отримання до моменту призначення пенсії за віком будь-якої пенсії.

Також, Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 у справі № 175/4084/16-а(2-а/175/86/16), обставини якої є подібними, дійшов наступного висновку:

« умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, як помилково вважали суди попередніх інстанцій, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком».

У даній справі спірним є питання наявності у позивачки права на отримання означеної вище допомоги з огляду на факт призначення їй попередньо пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції встановив, що позивачці раніше призначалася та виплачувалась пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», тому дійшов висновку, що під час призначення пенсії за віком у позивача відсутнє право на отримання грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV Закону № 1058-ІV.

Дослідивши наявні у справі докази, колегія суддів погоджується з доводами позивача в апеляційній скарзі про не доведення відповідачем факту отримання позивачкою пенсії за вислугу років.

Порядок виплати пенсій підприємствами поштового зв`язку до 17.07.2009 визначався Інструкцією про порядок організації оформлення, фінансування та виплати пенсій, грошової допомоги підприємствами поштового зв`язку України, затвердженою спільним наказом Державного комітету зв`язку України, Міністерства праці та соціальної політики України, Пенсійного фонду України 02.07.98 № 101/123/67 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.08.1998 за №494/2934).

Відповідно до п.2 цієї Інструкції виплата пенсій здійснюється за відомостями за формою В1-М (додаток 1), разовими дорученнями за формою В2-М (додатки 2, 3), поштовими переказами (додаток 4). Для виплати пенсії можуть використовуватися бланки поштових переказів, виготовлені на ЕОМ.

Виплата пенсій (допомоги на поховання)провадиться листоношею (оператором) особисто одержувачу після звірення серії та номера пред`явленого паспорта з даними, зазначеними у відомості (разовому дорученні). За отримання грошей одержувач розписується у відомості (разовому дорученні) з проставленням дати одержання, а працівник зв`язку - за здійснення оплати. При оплаті пенсії за разовими дорученнями заповнюються також і відривні талони до цих доручень (п.38 Інструкції № 101/123/67).

Із відділень зв`язку оформлені належним чином відомості, разові доручення, відривні талони, реєстри за формою В3-М (два примірники), звіт за формою В5-М (два примірники) і реєстр за формою 10-а (один примірник) не пізніше 22 числа звітного місяця надсилаються поштамту (вузлу зв`язку) - п. 55 Інструкції № 101/123/67.

Після перевірки звітності всіх підприємств поштового зв`язку, поштамтами (вузлами зв`язку) складається «Звіт про виплату пенсії та грошової допомоги» за формою 57-а в трьох примірниках (додаток 19). Для заповнення звіту за формою 57-а підбиваються підсумки з відповідних граф звітів за формою В5-М (п.57 Інструкції № 101/123/67).

Відповідно до п.62 Інструкції № 101/123/67 після перевірки виплатної документації органи соціального захисту населення на всіх примірниках звіту за формою 57-а роблять напис "Звіт перевірено, належить до оплати_______грн._______коп." (сума цифрами і прописом) і завіряють його підписами керівника, головного бухгалтера органу соціального захисту населення в Центрах з нарахування і виплати пенсій та допомог начальника операційного відділу, старшого спеціаліста) та печаткою. Один примірник звіту повертається до поштамту (вузла зв`язку), а другий примірник надсилається до Пенсійного фонду, третій залишається у справах органу соціального захисту населення.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, органи соціального захисту населення надають органам Пенсійного фонду довідки за формою додатку 20 для проведення взаєморозрахунків із поштамтами (вузлами зв`язку), в яких належна до оплати органами Пенсійного фонду сума розшифровується в розрізі джерел фінансування.

На даний час порядок виплати пенсій підприємствами поштового зв`язку визначено Інструкцією про виплату та доставку пенсій, соціальних допомог національним оператором поштового зв`язку, затвердженою наказом від 28.04.2009 № 464/156 Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства праці та соціальної політики України, постановою правління Пенсійного фонду України від 28.04.2009 № 14-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 липня 2009 року за № 592/16608).

Відповідно до п.5.3 вказаної Інструкції виплата пенсій, соціальних допомог провадиться працівником зв`язку особисто одержувачу після звірення даних пред`явленого паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, з даними, зазначеними органом Пенсійного фонду, органом праці та соціального захисту населення у відомості за формою В1-М (разовому дорученні за формами В2-М та В3-М). За отримання грошей одержувач розписується у відомості за формою В1-М (разовому дорученні за формами В2-М та В3-М) і проставляє дату одержання, а працівник зв`язку розписується за здійснення виплати.

У разі виплати пенсій, соціальних допомог за разовими дорученнями за формами В2-М та В3-М заповнюються також і відривні талони до цих доручень.

Виходячи із законодавчо встановленого порядку виплати пенсії підприємствами поштового зв`язку, колегія суддів зважає на те, що належні докази на підтвердження виплати позивачці пенсії за вислугу років відповідачем, як того вимагає ч.2 ст.77 КАС України, не подані.

Таким чином, фактичні обставини свідчать, що за заявою позивачки їй з 28.12.2010 призначена пенсія за вислугу років, яка відповідно до статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» фактично нею не отримувалась та виплату якої було припинено з 04.01.2011. Докази на підтвердження факту виплати позивачці призначеної їй пенсії за вислугу років в матеріалах справи відсутні.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній заяві з цього приводу, відповідачем не спростовані, відтак твердження відповідача, що позивачем отримувалась пенсія за вислугу років, не відповідає матеріалам справи.

Як зазначено вище, пункт 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пов`язує позбавлення права на отримання одноразової грошової допомоги з фактом отриманням особою будь-якої іншої пенсії до виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не з фактом призначення іншої пенсії.

За таких обставин, оскільки позивач після призначення пенсії за вислугу років не отримувала цю пенсію, то, відповідно до вимог п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, вона має право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та не враховано приписи п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови задоволенні позовних вимог з прийняттям нової про часткове задоволення вимог позову.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом з тим, колегія суддів наголошує на тому, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 13.08.2020 у справі 440/3005/19.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 1816,50 грн згідно з платіжною інструкцією на переказ готівки № 27 від 09.07.2024; за подання позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн згідно квитанції на переказ готівки № 68776891 від 04.03.2024.

Отже, витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області у розмірі 3 027,70 гривні. Документального підтвердження інших судових витрат матеріали справи не містять.

Вказана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 по справі № 520/4947/24 - скасувати в частині відмови в задоволенні вимог позову про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України Харківській області щодо не проведення розрахунку призначеної ОСОБА_3 у 2023 році пенсії за віком виходячи із наявного показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передували року її призначення, тобто за 2020, 2021 та 2022 роки, та щодо невиплати ОСОБА_3 разової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до положень пункту 7.1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_3 з 15.11.2023 перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме: за 2020, 2021, 2022 роки, та виплатити ОСОБА_3 разової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до положень пункту 7.1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

Прийняти нову постанову, якою в цій частині позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України Харківській області щодо не проведення розрахунку призначеної ОСОБА_3 у 2023 році пенсії за віком, виходячи із наявного показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передували року її призначення, тобто за 2020, 2021 та 2022 роки, та щодо невиплати ОСОБА_3 разової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до положень пункту 7.1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_3 з 15.11.2023 перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме: за 2020, 2021, 2022 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_3 разової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до положень пункту 7.1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 у справі № 520/4947/24 залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () сплачений судовий збір у сумі 3 027,70 грн (три тисячі двадцять сім гривень сімдесят копійок)..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко