Справа № 420/29281/24
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2024-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 вересня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви Байдака до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

18 вересня 2024 до Одеського окружного адміністративного суду до подання позову надійшла заява від ОСОБА_1 , відповідачі: ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військова частина НОМЕР_1 , про забезпечення позову, шляхом:

-заборони Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, або/до іншого навчального центру до набрання законної сили рішення суду у цій справі.

Обґрунтовуючи свою заяву позивач зазначає, що її подання зумовлено порушенням відповідачем законодавства України про порядок мобілізації (примусове, не задокументоване проходження ВЛК, обмеження свободи пересування), порушенням Конституції України, яка гарантує людині захист її прав.

Заявник звертає увагу, що згідно довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, ОСОБА_1 є студентом денної форми здобуття освіти за ступеню Магістр в Одеському національному технологічному університеті з 01.09.2023 року по 14.01.2025 року, відтак має право на відстрочку, згідно абзацу 1 ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призову на військову службу без власної згоди не підлягає.

Однак, незважаючи на указане, внаслідок протиправних дій та бездіяльності відповідачів та порушення порядку призову громадян на військову службу під час мобілізації, позивач без його згоди був мобілізований та направлений до військової частини НОМЕР_1 .

Після взяття Позивача на облік його було відправлено на збірний пункт, звідки він був направлений в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом із наказу начальника від 15 травня 2024 року.

Заявник вказує, що на момент подання цієї заяви він вже набув статусу військовослужбовця та проходить військову службу. Водночас підставою набуття Позивачем цього статусу стали дії та бездіяльність відповідача, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особи, відповідальної за призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період. У разі ж визнання незаконним його призову на військову службу, на його думку, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі.

В свою чергу, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав Позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також, що без вжиття заходів забезпечення позову, мобілізація позивача може спричинити негативні наслідки.

Заявник також звертає увагу, що в разі забезпечення позову буде зупинена процедура направлення Позивача до військової частини після проходження підготовки у військовій частині НОМЕР_1 , а не вирішено питання про законність призову на військову службу Позивача, що ніяк не змінює обсяг прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово, до набрання чинності рішенням суду, зупиняється реалізація наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та дослідивши докази, наявні в матеріалах даної справи, суд виходить з наступного.

За приписами ч.1ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 ст.150 КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

При цьому, процесуальним законом передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до ч.1ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За змістом ч.2 ст.151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Приписами п.5, 10 ч.3 статті 151 КАС України передбачено, що не допускається забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення,

- зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Оцінюючи доводи заявника слід відзначити, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

З системного аналізу приведених вище норм слідує, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд також враховує, що у відповідності до ч.6 ст.154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням: 1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Суд зауважує, що прийняття такого рішення доцільно та можливе лише у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивачів.

Отже, обов`язковою умовою для застосування судом заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з Наказом (по стройовій частині) №170 від 15.06.2024 ТВО командира військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 призначений на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 з 15 червня 2024 року, зарахований до списків частини та на всі види забезпечення, вважається таким, що 15.06.2024 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків на посаді.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, у своїй заяві про забезпечення позову, позивач просить суд заборони Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо його переміщення для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, або/до іншого навчального центру до набрання законної сили рішення суду у цій справі.

Втім, суд зауважує, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, та який станом на теперішній час триває.

Законом України №2359-IX від 08 липня 2022 року «Про внесення зміни до частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України щодо забезпечення позову у виді зупинення наказу або розпорядження командира (начальника) під час воєнного стану чи в бойовій обстановці», внесено зміни до частини 3 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 10 частини 3статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Відтак, на час проходження позивачем служби та на дату звернення до суду із заявою про забезпечення позову в Україні діє воєнний стан, в умовах якого існує заборона шляхом забезпечення позову здійснювати зупинення дії наказів відданих військовослужбовцю, яким безумовно є і наказ про його переміщення.

Окрім того, суд враховує, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі також Закон № 548-XIV).

За приписами статті 28 Закону №548-XIV єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

- забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтею 30 Закону № 548-XIV передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Отже, оскільки позивач наразі проходить військову службу у Збройних Силах України відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд позбавлений можливості забороняти відповідачу вчиняти дії, пов`язані з виконанням військовослужбовцем військових завдань, в тому числі забороняти йому визначати місце несення військової служби військовослужбовцем.

Крім того, з матеріалів поданої заяви не вбачається підстав, які б свідчили про те, що невжиття судом заходів забезпечення позову створить очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду цієї справи.

У заяві про забезпечення позову заявник вказує, що має намір звернутися до суду із позовом заявивши наступні позовні вимоги: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо його призову на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 ; визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 170 від 15.06.2024 року про його зарахування до списків частини; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити позивача із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та звільнити його з військової служби.

В той же час, заявник просить суд забезпечити майбутній позов із вказаними позовними вимогами шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо його переміщення для проходження військової служби до іншого місця служби.

Проте, заявник не зазначає яким чином переведення його до іншого місця служби, яке він намагається попередити шляхом забезпечення позову, вплине на виконання рішення суду у разі його постановлення на користь позивача та визнання дій ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо його призову протиправним.

Запропонований заявником захід забезпечення позову, не відповідає порушеному праву заявника, за захистом якого він має намір звернутись до суду із позовом, та не може бути застосований в силу вищевказаних положень п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України, оскільки вказані дії можуть здійснюватися лише на виконання відповідних наказів, які не є предметом оскарження. Позивачем до заяви не додано жодного доказу на підтвердження того, що відповідачем прийнято наказ(и) про переміщення позивача для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, або/до іншого навчального центру. Та він не вказує про намір оскарження саме таких наказів.

Відтак, наразі, судом не виявлено існування очевидної небезпеки порушення прав та інтересів заявника до прийняття у відповідній справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь заявника.

Також суд зазначає, що зі змісту заяви про забезпечення позову та долучених до неї доказів не вбачається ознаків очевидної протиправності дій відповідачів. Надання оцінки правомірності дій відповідачів у спірних правовідносинах, щодо яких позивач має намір звернутись до суду із відповідним позовом, можливо лише під час розгляду справи та на даному етапі суддя позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача за відсутності відповідних доказів.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

До того ж, на переконання суду, обраний заявником спосіб забезпечення позову є явно непропорційним обмеженням у компетенції тієї чи іншої військової частини в умовах воєнного стану.

Враховуючи специфіку проходження військової служби, процедуру мобілізації, суд зазначає, що безумовно, після завершення проходження позивачем навчання, він буде направлений на проходження військової служби до військової частини, що само по собі не свідчить про існування підстав для забезпечення позову, передбачених КАС України.

Обравши вищезазначений спосіб забезпечення позову, позивач намагається в межах інституту забезпечення позову визначити, по суті, зручне для себе місце проходження військової служби.

Забезпечуючи позов шляхом заборони вчиняти дії, пов`язані з мобілізацією позивача, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та є неприпустимим.

При цьому, відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

З огляду на викладене, враховуючи, що на час проходження позивачем служби та на дату звернення до суду із заявою про забезпечення позову в Україні діє воєнний стан, в умовах якого існує заборона зупинення дії наказів відданих військовослужбовцю, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, тому наявні підстави для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись с 150, 151, 154, 243, 248, 256, 295, 297 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (вхід.№ 43828/24 від 18.09.2024) відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 294-297 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА