Справа № 420/18664/24
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом громадянина Судану Моса ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Управління Служби безпеки України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Єврейська, 43, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 2229 від 20 травня 2024 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Судану Моса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву громадянина Судану Моса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 20.11.2023 року про надання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням висновків суду.

Позов сформований в системі «Електронний суд» 14.06.2024 року представником позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.11.2023 року позивач - громадянин Судану Моса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

Рішенням ГУ ДМС України в Одеській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну № 2229 від 20 травня 2024 року, позивачу було відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» (дозвіл на імміграцію не надається в інших випадках, передбачених законами України).

Вважаючи вказане рішення протиправним та необґрунтованим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Доводи позову мотивовані тим, що на час прийняття оскаржуваного рішення ГУ ДМС України в Одеській області не мало належних та допустимих доказів вини позивача у вчинені дій, які становлять загрозу національній безпеці України.

Так, у позові пояснюється, що на адвокатський запит представника позивача відповідач повідомив, що ГУ ДМС в Одеській області здійснювалися перевірки поданих документів та було направлено запити до Управління СБ України в Одеській області, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу ГУ НП в Одеській області, ГУ НП в Одеській області та Державної прикордонної служби України. Згідно відповіді Управління Служби безпеки України в Одеській області (№ 65/1/3/3224 від 14.05.2024 року) на запит щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для отримання громадянином Судану Моса ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну надійшла відповідь про те, що Управлінням проведено перевірочні заходи та встановлено, що відносно зазначеної особи наявна інформація компрометуючого характеру з обмеженим доступом, яка може вказувати на те, що дії громадянина Судану Моса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становлять загрозу національній безпеці України.

Заперечуючи проти наведених доводів відповідача, представник позивач вказує на те, що ненадання будь-яких конкретних відомостей та фактів, що позивач загрожує національній безпеці України, свідчить про відсутність таких відомостей та фактів, що свідчить про безпідставність спірного рішення, оскільки зі змісту статті 10 Закону «Про імміграцію» вбачається, що підставами для відмови в наданні дозволу на імміграцію можуть бути лише доведені та обґрунтовані докази. Доказів вчинення позивачем протиправних дій, які завдали шкоду національній безпеці Україні, з метою здійснення яких позивач «нібито» прибув до України, немає; протягом часу проживання позивача на території України, останній жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності. Крім того, як зазначає представник позивача, у спірному рішенні в порушення п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію», відповідач не зазначив який саме випадок, передбачений законами України, з посиланням на відповідну норму Закону, безпосередньо слугував підставою для прийняття цього рішення.

З огляду на вищевикладене, у позовів стверджується про те, що рішення ГУ ДМС України в Одеській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну позивачу № 2229 від 20 травня 2024 року не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки відповідачем не обґрунтовано підстави та мотиви прийняття такого рішення.

Ухвалою судді від 19.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Управління Служби безпеки України в Одеській області.

04.07.2024 до суду від третьої особи - Управління Служби безпеки України в Одеській області надійшли пояснення щодо адміністративного позову, згідно з якими Управління заперечує проти задоволення позову, серед іншого і з тих підстав, що Управління СБУ в Одеській області має достатній обсяг інформації з грифом обмеження доступу «таємно», отриманої у встановленому порядку, про причетність громадянина Судану Моса ОСОБА_1 до каналів нелегальної міграції в Україну, порушення міграційного законодавства, неодноразового притягнення його до адміністративної відповідальності та можливої причетності до радикальних рухів, у зв`язку із чим Управлінням і було висловлене заперечення у наданні дозволу на імміграцію.

Отже, документом, який став підставою для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україні була відповідь УСБУ в Одеській області №65/1/3/3224 від 14.05.2024 на запит ГУ ДМС України в Одеській області від 11.12.2023 року. У свою чергу, згідно статті 2 Закону України «Про Службу безпеки України», Служба безпеки України, державний правоохоронний орган спеціального призначення, наділена компетенцією надавати оцінку наявності у діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенціальних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, а також повноваженнями щодо вжиття заходів превентивного характеру з метою протидії розвідувальній, розвідувально-підривній діяльності проти України, тим більше в умовах воєнного стану.

Таким чином, під час надання відповіді на запит ГУ ДМС України в Одеській області, УСБУ в Одеській області діяло в межах передбачених законом функцій і завдань з метою забезпечення національної безпеки та охорони громадського порядку.

08.07.2024 до суду від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову.

У відзиві зазначено, що 20.11.2023 громадянин Судану Моса ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну у зв`язку з тим, що він понад два роки перебуває в шлюбі з громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За процедурою розгляду зазначених звернень, визначеною абз. 1 пункту 14 Порядку № 1983, територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. Зазначені органи проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

11.12.2023 ГУ ДМС Одеській області направлено запит № 5100.5.6-14730/51.1-23 до УСБУ в Одеській області щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Судану Моса ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відповіді Управління Служби безпеки України в Одеській області від 14.05.2024 65 43/3224 на запит, управлінням проведено перевірочні заходи стосовно громадянина Судану Моса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено, що відносно зазначено особи наявна інформація компрометуючого характеру з грифом обмеження доступу, яка може вказувати на те, що діяльність громадянина Судану Моса ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить загрозу національній безпеці України.

З урахуванням відсутності обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, у ГУ ДМС України в Одеській області були наявні підстави до прийняття рішення про № 2229 від 20 травня 2024 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Судану Моса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 29.07.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою судді від 29.07.2024 року, враховуючи, що Одеському окружному адміністративному суду Управлінням Служби безпеки України в Одеській області надано спеціальний дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, витребувано від Управління Служби безпеки України в Одеській області докази наявності інформації з грифом обмеження доступу «таємно», отриманої у встановленому порядку, про причетність громадянина Судану Моса ОСОБА_1 до каналів нелегальної міграції в Україну, порушення міграційного законодавства, неодноразового притягнення його до адміністративної відповідальності та можливої причетності до радикальних рухів, у зв`язку із чим Управлінням і було висловлене заперечення у наданні дозволу на імміграцію.

12.08.2024 року на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 про витребування доказів від Управління Служби безпеки України в Одеській області надійшла заява, якою поінформовано, що відповідь на запит ГУ ДМСУ в Одеській області базується на інформації, наявній, у тому числі, у доповідній записці підрозділу контррозвідки на ім`я начальника УСБУ в Одеській області від 26.06.2024 (реєстр. № 65/1/3/3910), на 6-ти аркушах, гриф секретності «таємно». У зазначеному матеріальному носії секретної інформації серед іншого викладені обставини щодо надання Управлінням відповіді від 14.05.2024 на запит ГУ ДМСУ в Одеській області про наявність підстав для відмови вказаній вище особі у наданні дозволу на імміграцію.

Ухвалою суду від 13.08.2024 року, враховуючи, що Одеському окружному адміністративному суду Управлінням Служби безпеки України в Одеській області надано спеціальний дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, а головуючий у справі суддя має доступ до державної таємниці, витребувано від Управління Служби безпеки України в Одеській області копію доповідної записки підрозділу контррозвідки на ім`я начальника УСБУ в Одеській області від 26.06.2024 (реєстр. № 65/1/3/3910), в частині інформації, що стосується громадянина Судану Моса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 та 16.08.2024 року Управлінням Служби безпеки України в Одеській області подані до суду матеріали про притягнення громадянина Судану Моса ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, факти невиконання рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, та наявність майнових зобов`язань перед державою.

26.08.2024 року на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 про витребування доказів від Управління Служби безпеки України в Одеській області надійшла заява, у якій повідомлено, що витребуваний зазначеною ухвалою документ направлений УСБУ в Одеській області на адресу суду, в порядку встановленим для пересилання кореспонденції з грифом секретності «таємно».

Інші заяви по суті справи та додаткові докази до суду не надходили.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Позивач громадянин Республіки Судан ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт країни походження №Р08682698, 20.11.2023 року звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

Разом із заявою надав, зокрема, копію Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , відповідно до якого 07.08.2020 року між громадянином Республіки Судан ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянкою України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зареєстрований шлюб.

За результатами розгляду заяви громадянина Республіки Судан ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про надання дозволу на імміграцію в Україну, начальником Головного управління ДМС України в Одеській області затверджений Висновок про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Згідно Висновку, відповідно до пунктів 12 та 14 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983, для встановлення наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні заявнику дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 10 Закону України «Про імміграцію», ГУ ДМС в Одеській області здійснювалися перевірки поданих документів та було направлено запити до Управління СБ України в Одеській області, Робочого апарату Держбюро Інтерполу ГУ НП в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області та Державної прикордонної служби України. Згідно відповіді Управління Служби безпеки України в Одеській області від 14.05.2024 року на запит щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для отримання громадянином Судану Моса ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну, Управлінням Служби безпеки України в Одеській області проведено перевірочні заходи стосовно громадянина Судану Моса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відносно зазначеної особи наявна інформація компрометуючого характеру з обмеженим доступом, яка може вказувати на те, що дії громадянина Судану Моса ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становлять загрозу національній безпеці України.

З огляду на законодавчо визначену компетенцію СБУ та проведену відповідно до законодавства перевірку УСБУ в Одеській області, ГУДМС в Одеській області встановлені підстави для відмови в наданні дозволу на імміграцію громадянину Судану Моса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20.05.2024 року Головним управлінням ДМС в Одеській області прийняте Рішення № 2229 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Судану Моса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі пункту 6 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію».

Супровідним листом від 24.05.2024 року вих. №5100.19.1-5665/51.1-24 Головним управлінням ДМС в Одеській області повідомлено позивачу про прийняте рішення.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 2229 від 20.05.2024 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Підставою позову стали доводи позивача про відсутність на час прийняття оскаржуваного рішення належних та допустимих доказів вини позивача у вчинені дій, які становлять загрозу національній безпеці України.

Відповідач обґрунтовує відмову у наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну тим, що згідно відповіді Управління Служби безпеки України в Одеській області від 14.05.2024, управлінням проведено перевірочні заходи стосовно громадянина Судану Моса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено, що відносно зазначено особи наявна інформація компрометуючого характеру з грифом обмеження доступу, яка може вказувати на те, що діяльність громадянина Судану Моса ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить загрозу національній безпеці України.

Управління Служби безпеки України в Одеській області, яке залучене до участі у справі якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, підтверджує, що має достатній обсяг інформації з грифом обмеження доступу «таємно», отриманої у встановленому порядку, про причетність громадянина Судану ОСОБА_6 до каналів нелегальної міграції в Україну, порушення міграційного законодавства, неодноразового притягнення його до адміністративної відповідальності та можливої причетності до радикальних рухів, у зв`язку із чим Управлінням і було висловлене заперечення у наданні дозволу на імміграцію.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно положень статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

У відповідності з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-III (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до визначення термінів, що наведене в статті 1 Закону України «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 3 Закону України «Про імміграцію» установлено, що правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Підстави для надання дозволу на імміграцію визначені в статті 4 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до частини першої цієї статті, дозвіл на імміграцію надається іммігрантам, категорії яких визначені в частинах другій і третій цієї статті. У разі масового прибуття іммігрантів в Україну для державного регулювання процесу імміграції за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Кабінетом Міністрів України встановлюється квота імміграції у визначеному ним порядку.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Для отримання дозволу на імміграцію у порядку, встановленому статтею 9 України «Про імміграцію», подається заява про надання дозволу на імміграцію.

Заяву про надання дозволу на імміграцію та документи, визначені цією статтею, заявник подає особисто або через законного представника до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або до дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордоном (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про імміграцію»).

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про імміграцію», для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи:

1) три фотокартки;

2) оригінал (після пред`явлення повертається) та копія паспортного документа іноземця (паспортних документів - якщо іноземець має множинне громадянство) або документа, що посвідчує особу без громадянства;

3) документ про місце проживання особи;

4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі);

5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Крім зазначених документів подаються, для всіх категорій осіб, зазначених у пункті 4 частини другої та у пункті 1 частини третьої статті 4 цього Закону, оригінали (після пред`явлення повертаються) та копії документів, що засвідчують їхні сімейні (родинні) відносини з громадянином України, а також документів, що підтверджують факт перебування родичів іммігранта у громадянстві України; у разі імміграції одного з подружжя, якщо другий з подружжя є громадянином України, додатково подається письмова згода кожного з подружжя на проходження співбесіди та письмових тестів для перевірки обставин, визначених у статті 4-1 цього Закону, яка надається чоловіком або дружиною особи, яка подає заяву про надання дозволу на імміграцію, під час подання документів для отримання дозволу на імміграцію.

За приписами ч.ч. 11-12 ст. 9 Закону України «Про імміграцію», у разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Строк розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати шість місяців з дня її подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або один рік з дня її подання до дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордоном.

Як встановлено судом, 20.11.2023 року громадянин Республіки Судан ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт країни походження №Р08682698, звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

Разом із заявою надав, зокрема, копію Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , відповідно до якого 07.08.2020 року між громадянином Республіки Судан ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянкою України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зареєстрований шлюб.

26.02.2024 року Головним спеціалістом відділу імміграції та обробки заяв про оформлення посвідки на постійне проживання Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та ОБГ ГУДМС України в Одеській області складено Довідку за результатами проходження тестування з метою встановлення наявності/відсутності обставин, визначених статтею 4-1 Закону України «Про імміграцію».

У довідці зафіксовано, що тестування вважається пройденим, оскільки відповіді на 98 % питань збігаються (відповідають наданій заявником інформації та інформації, що міститься в матеріалах справи).

Тобто, обставин визначених у статті 4-1 Закону України «Про імміграцію» не встановлено та відповідачем розпочато провадження за заявою позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 затверджений Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі Порядок №1983 у редакції від 01.09.2023 року, яка діяла на момент звернення позивача із заявою).

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку №1983, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС (далі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС або територіальний орган), зокрема, одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.

Відповідно до пункту 9 Порядку №1983, МВС, органи Національної поліції, СБУ та її регіональні органи, Держприкордонслужба відповідно до компетенції вживають у місячний строк за зверненням ДМС, її територіальних органів та територіальних підрозділів заходів, зокрема до виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до пункту 14 Порядку №1983, територіальні органи і територіальні підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

Відповідно до пункту 16 Порядку №1983, у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і територіальних підрозділів, ці органи аналізують у місячний строк отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу з урахуванням інформації, отриманої у ході проведення перевірок, передбачених пунктом 12 цього Порядку.

Згідно пункту 20 Порядку №1983, органи, які прийняли рішення про надання дозволу на імміграцію або про відмову у наданні такого дозволу, надсилають його копію протягом трьох робочих днів з дня прийняття безпосередньо заявнику або через МЗС відповідній закордонній дипломатичній установі України.

Як встановлено судом, на підставі положень пунктів 9, 14 Порядку №1983 ГУ ДМС України в Одеській області направлено запит від 11.12.2023 року вих. № 5100.5.6-14730/51.1-23 до Управління Служби безпеки України в Одеській області щодо перевірки наявності або відсутності підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україну, з проханням здійснити перевірку громадянина Судан Моса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , національний паспорт НОМЕР_3 виданий 15.12.2021, місце проживання в Україні: АДРЕСА_2 , який звернувся із заявою про надання йому дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закон України «Про імміграцію» (шлюб з громадянкою України понад два роки).

Згідно відповіді Управління Служби безпеки України в Одеській області від 14.05.2024 року вих. № 65/43/3224, Управлінням проведено перевірочні заходи стосовно гр. Судану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході перевірки встановлено факти, за наявності яких, згідно з Постановою КМУ від 26.12.2002 №1983, перебування у шлюбі з громадянко України або іммігрантом не визнається підставою для надання дозволу на імміграцію. Зокрема, отримано дані, що дружина проживає окремо від ОСОБА_6 , а саме за адресо відмінною від адреси проживання іноземця. Враховуючи вказане, шлюб зазначеного іноземця містить ознаки фіктивності та ймовірно зареєстрований з метою легалізації на території нашої держави. Крім того, відносно іноземця наявна інформація компрометуючого характеру з грифом обмеження доступу, яка може вказувати на діяльність ОСОБА_6 , яка становить загрозу національній безпеці.

З огляду на викладене, беручи до уваги військово-політичну ситуацію на території держави, керуючись вимогами п. 4 ст. 10 Закону України «Про імміграцію», Управління Служби безпеки України в Одеській області висловило заперечення у наданні дозволу на імміграцію громадянину Судану Моса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із діями іноземця, які становлять загрозу національній безпеці України.

Вказана відповідь Управління Служби безпеки України в Одеській області від 14.05.2024 року вих. № 65/43/3224 стала підставою прийняття Головним управлінням ДМС в Одеській області Рішення № 2229 від 20.05.2024 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Судану Моса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі пункту 6 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію».

Статтею 10 Закону України «Про імміграцію» визначені підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Зокрема, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 10 України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію не надається в інших випадках, передбачених законами України.

Законом України «Про Службу безпеки України» від 25.03.1992 № 2229-XII визначені повноваження Служби безпеки України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону України «Про Службу безпеки України», на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Згідно пункту 13 частини 1 статті 24 Закону України «Про Службу безпеки України», Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності є Служба безпеки України, а згідно частини 1 статті 2 цього ж Закону метою контррозвідувальної діяльності є попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що їм сприяють, та причин їх виникнення.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про національну безпеку України» від 21.06.2018 № 2469-VIII передбачено, що Служба безпеки України є державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями, що забезпечує державну безпеку, здійснюючи з неухильним дотриманням прав і свобод людини і громадянина: 1) протидію розвідувально-підривній діяльності проти України; 2) боротьбу з тероризмом; 3) контррозвідувальний захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності, оборонного і науково-технічного потенціалу, кібербезпеки, інформаційної безпеки держави, об`єктів критичної інфраструктури; 4) охорону державної таємниці.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 27.05.2021 року у справі №826/9102/18 зазначив, що Служба безпеки України, як державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України, наділена компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенційних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України тощо та приймати за результатами такої оцінки відповідне рішення, спрямоване, окрім іншого, на попередження загроз, прямий або опосередкований вплив на фактори запобігання їхньому виникненню, а також локалізацію та усунення загроз.

Крім того, відмова у наданні дозволу на імміграцію носить превентивний характер, не має доводитися лише вчинення особою протиправних діянь, а може обґрунтовуватися в тому числі посиланням на можливість протиправної поведінки.

У постанові від 31.05.2023 у справі № 600/6944/21-а, Верховний Суд, аналізуючи законність постанови Служби безпеки України про заборону в`їзду в Україну іноземцю, висновував, що Служба безпеки України як державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, наділена виключною компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенційних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України тощо та приймати за результатами такої оцінки відповідне рішення, спрямоване, крім іншого, на попередження загроз, прямий або опосередкований вплив на фактори запобігання їх виникненню, а також локалізацію та усунення загроз.

Отже, повноваження Служби безпеки України щодо прийняття рішень про заборону іноземцям в`їзду в України є виключними та дискреційними і суд не може здійснювати переоцінку загрозам національної безпеки України, яка попередньо здійснена Службою безпеки України.

Вирішуючи спір, суд зазначає, що вказані висновки Верховного Суду щодо повноважень Служби безпеки України, зокрема, вживати заходи превентивного характеру з метою запобігання виникненню загроз національній безпеці України, є релевантними до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, Управління СБУ в Одеській області, як регіональний орган в системі СБУ, у межах наданих повноважень та завдань, визначила дії позивача як такі, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, та під час надання відповіді на запит ГУ ДМС України в Одеській області, діяло в межах передбачених законом функцій і завдань з метою забезпечення національної безпеки та охорони громадського порядку.

Компетенція встановлення обставин, що певні дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці належить виключно Службі безпеки України

Ухвалою судді від 29.07.2024 року, враховуючи, що Одеському окружному адміністративному суду Управлінням Служби безпеки України в Одеській області надано спеціальний дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, витребувано від Управління Служби безпеки України в Одеській області докази наявності інформації з грифом обмеження доступу «таємно», отриманої у встановленому порядку, про причетність громадянина Судану Моса ОСОБА_1 до каналів нелегальної міграції в Україну, порушення міграційного законодавства, неодноразового притягнення його до адміністративної відповідальності та можливої причетності до радикальних рухів, у зв`язку із чим Управлінням і було висловлене заперечення у наданні дозволу на імміграцію.

12.08.2024 року на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 про витребування доказів від Управління Служби безпеки України в Одеській області надійшла заява, якою поінформовано, що відповідь на запит ГУ ДМСУ в Одеській області базується на інформації, наявній, у тому числі, у доповідній записці підрозділу контррозвідки на ім`я начальника УСБУ в Одеській області від 26.06.2024 (реєстр. № 65/1/3/3910), на 6-ти аркушах, гриф секретності «таємно». У зазначеному матеріальному носії секретної інформації серед іншого викладені обставини щодо надання Управлінням відповіді від 14.05.2024 на запит ГУ ДМСУ в Одеській області про наявність підстав для відмови вказаній вище особі у наданні дозволу на імміграцію.

Ухвалою суду від 13.08.2024 року, враховуючи, що Одеському окружному адміністративному суду Управлінням Служби безпеки України в Одеській області надано спеціальний дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, а головуючий у справі суддя має доступ до державної таємниці, витребувано від Управління Служби безпеки України в Одеській області копію доповідної записки підрозділу контррозвідки на ім`я начальника УСБУ в Одеській області від 26.06.2024 (реєстр. № 65/1/3/3910), в частині інформації, що стосується громадянина Судану Моса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 про витребування доказів від Управління Служби безпеки України в Одеській області на адресу суду, в порядку встановленим для пересилання кореспонденції з грифом секретності «таємно», надійшли витребувані матеріали, у т.ч., копія доповідної записки підрозділу контррозвідки на ім`я начальника УСБУ в Одеській області від 26.06.2024 (реєстр. № 65/1/3/3910).

Маючи доступ до державної таємниці, головуючий у справі суддя дослідив зміст доповідної записки підрозділу контррозвідки на ім`я начальника УСБУ в Одеській області від 26.06.2024 (реєстр. № 65/1/3/3910).

За результатами вивчення доповідної записки підрозділу контррозвідки на ім`я начальника УСБУ в Одеській області від 26.06.2024 (реєстр. № 65/1/3/3910) з грифом секретності «таємно», суд дійшов висновку, що Управління СБУ в Одеській області дійсно має достатній обсяг інформації, отриманої у встановленому порядку, про причетність громадянина Судану Моса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до каналів нелегальної міграції в Україну, порушення міграційного законодавства, неодноразового притягнення його до адміністративної відповідальності та можливої причетності до радикальних рухів, у зв`язку із чим Управлінням було обґрунтовано висловлене заперечення у наданні дозволу на імміграцію позивачу.

А відтак, з урахуванням відсутності обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, у Головного управління ДМС в Одеській області були наявні підстави для прийняття рішення № 2229 від 20.05.2024 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Судану Моса ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі пункту 6 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію».

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваної відмови, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову громадянина Судану Моса ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Управління Служби безпеки України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Єврейська, 43, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.