Справа № 640/21222/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Ключковича В.Ю.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області щодо невизнання належності ОСОБА_1 до громадянства України;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області визнати належність ОСОБА_1 до громадянства України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області щодо невизнання належності ОСОБА_1 до громадянства України. Зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області визнати належність ОСОБА_1 до громадянства України, та привести відповідні матеріали особової справи у відповідність до вимог чинного законодавства, з урахування висновків суду в даній справі.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що, виходячи з листа ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 8010.5/71443-21 від 26.08.2021 щодо підтвердження належності до громадянства України позивача, було встановлено, що заяв про прийняття до громадянства України та до Указів Президента України щодо його батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 інформація про одночасне прийняття до громадянства України їх неповнолітнього сина ОСОБА_1 не внесено. Таким чином, паспорт громадянина України у формі картки № НОМЕР_1 від 19.04.2019 на ім`я позивача, який у свою чергу, виданий на підставі паспорта серії НОМЕР_2 від 02.03.2010 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, оформлений з порушенням вимог законодавства та відповідно до абз. 8 п. 108 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.20215 № 302, є недійсним та таким, що підлягає вилученню, анулюванню та знищенню.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.12.2004 батько позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Вірменія, набув громадянство України (указ Президента України № 1548 від 27.12.2004), що підтверджується відповідною довідкою від 29.04.2021 про реєстрацію особи громадянином України (дублікат № 194).

У вказаній довідці зазначається, що дітям віком від 16-ти до 18-ти років після подання їх батьками чи законними представниками в установленому Законом України "Про громадянство України" порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства дитини видаються залежно від місця проживання паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

13.09.2004 мати позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка Республіки Вірменія, набула громадянство України (указ Президента України № 1080/2004 від 13.09.2004), що підтверджується відповідною довідкою від 25.01.2021 про реєстрацію особи громадянином України (дублікат № 141).

У вказаній довідці також зазначається, що дітям віком від 16-ти до 18-ти років після подання їх батьками чи законними представниками в установленому Законом України "Про громадянство України" порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства дитини видаються залежно від місця проживання паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в селищі Каракерт Баграм`янського району Республіки Вірменія. При поданні батьком та матір`ю позивача заяв та інших документів для набуття громадянства України до відповідного уповноваженого державного органу (на час набуття ними громадянства України), ними були подані одночасно і відповідні заяви/клопотання та всі інші необхідні документи про набуття громадянства України і їхніми дітьми, в тому числі і щодо позивача.

Так, 02 жовтня 2010 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в місті Києві позивачу було видано паспорт громадянина України, а 15.01.2014 видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

19 квітня 2019 року ОСОБА_1 було видано паспорт громадянина України нового зразка (у вигляді ID картки, що містить безконтактний електронний носій).

Також, 31 липня 2018 року було зареєстровано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . При цьому, у виданому Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві свідоцтві про шлюб від 31.07.2018 зазначається, що ОСОБА_1 є громадянином України.

Крім того, у свідоцтві про народження сина позивача, виданому Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 05.01.2019, також зазначається, що батько дитини ( ОСОБА_1 ) є громадянином України.

У той же час, у відповідь на адвокатський запит, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області листом від 01 липня 2021 року повідомило про те, що до заяв про прийняття до громадянства та до Указів Президента України щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформація про одночасне прийняття до громадянства України неповнолітнього ОСОБА_1 жодного з батьків не внесена. Ураховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 не належить до громадянства України.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про громадянство» від 18 січня 2001 року №2235-III (надалі - Закон № 2235-III, в редакції, чинній на час набуття позивачем громадянства України).

Відповідно до визначень статті 1 вищевказаного Закону:

- громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках;

- громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України;

- реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи;

- свідоцтво про належність до громадянства України - документ, який підтверджує належність особи віком до 16 років до громадянства України із зазначенням підстав його набуття.

Статтею 14 Закону № 2235-III передбачено набуття громадянства України дитиною у зв`язку з перебуванням у громадянстві України її батьків чи одного з них.

Так, згідно положень зазначеної статті, Дитина, яка є іноземцем або особою без громадянства, один з батьків якої є громадянином України, а другий є особою без громадянства, реєструється громадянином України за клопотанням того з батьків, який є громадянином України.

Дитина, яка є особою без громадянства, один з батьків якої є громадянином України, а другий є іноземцем, реєструється громадянином України за клопотанням того з батьків, який є громадянином України.

Дитина, яка є іноземцем або особою без громадянства, батьки якої перебувають у громадянстві України, реєструється громадянином України за клопотанням одного з батьків.

Дитина, яка є іноземцем, один із батьків якої є громадянином України, а другий - іноземцем, реєструється громадянином України за клопотанням того з батьків, який є громадянином України.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

За приписами статті 5 Закону № 2235-III, документами, що підтверджують громадянство України, є: 1) паспорт громадянина України; 2) свідоцтво про належність до громадянства України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 4) тимчасове посвідчення громадянина України; 5) проїзний документ дитини; 6) дипломатичний паспорт; 7) службовий паспорт; 8) посвідчення особи моряка; 9) посвідчення члена екіпажу; 10) посвідчення особи на повернення в Україну.

Частиною 1 статті 9 Закону № 2235-III закріплено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок №302), відповідно до абз. 8 п. 108 якого, паспорт визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується в разі оформлення паспорта зразка 1994 року з порушенням вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 жовтня 2010 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в місті Києві позивачу було видано паспорт громадянина України, а 15.01.2014 видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 19).

19 квітня 2019 року ОСОБА_1 було видано паспорт громадянина України нового зразка (у вигляді ID картки, що містить безконтактний електронний носій) (а.с. 20).

Разом з тим, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області листом від 01 липня 2021 року повідомило позивача про те, що до заяв про прийняття до громадянства та до Указів Президента України щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформація про одночасне прийняття до громадянства України неповнолітнього ОСОБА_1 жодного з батьків не внесена. Ураховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 не належить до громадянства України (а.с. 17).

Враховуючи вищезазначене, апелянт вважає, що паспорт громадянина України у формі картки № НОМЕР_1 від 19.04.2019 на ім`я позивача, який, у свою чергу, виданий на підставі паспорта серії НОМЕР_2 від 02.03.2010 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, оформлений з порушенням вимог законодавства та відповідно до абз. 8 п. 108 Порядку № 302, є недійсним та таким, що підлягає вилученню, анулюванню та знищенню.

З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до приписів статті 21 Закону № 2235-III, рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Тобто, підставою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, відповідно до статті 21 Закону України «Про громадянство України», можуть бути протиправні дії особи, яка звернулась за оформленням набуття громадянства, зокрема обман, подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена в постанові від 21 березня 2023 року у справі № 420/7530/21.

Водночас, як ввірено зазначено судом першої інстанції, позивача було документовано всіма документами, які підтверджують набуття ним громадянства України ще у 2010 році, здійснювалась заміна паспорта, водночас, відповідачем не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував, що подані особою до заяви про набуття громадянства документи є фальшивими або містять неправдиві відомості. Вся спірна ситуація полягає у тому, що відповідачем під час внутрішньої службової перевірки було виявлено помилку, яка полягає у незазначенні при отриманні батьками позивача у заявах інформації про клопотання набуття громадянства дитиною (позивачем), що призвело до безпідставної видачі позивачу документів, що підтверджують громадянство України.

Колегія суддів, також, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неприпустимим є виправлення відповідачем можливих власних помилок, допущених ще у 2010 році. Крім того, принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість, потреба виправити минулу "помилку", не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Крім того, відповідачем не враховано те, що 31.07.2018 було зареєстровано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а у виданому Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві свідоцтві про шлюб від 31.07.2018 зазначається, що ОСОБА_1 є громадянином України.

Також, у свідоцтві про народження сина позивача, виданому Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 05.01.2019, зазначається, що батько дитини ( ОСОБА_1 ) є громадянином України.

Отже, дії та рішення відповідача не мають породжувати для позивача негативних наслідків, адже фактично позбавляють громадянства України через намагання виправити можливе допущення власної помилки, хоча доказів вчинення саме позивачем дій, які є підставою для застосування таких наслідків, матеріали справи не містять, а судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене судом першої інстанції обґрунтовано визнано протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області щодо невизнання належності ОСОБА_1 до громадянства України, а також, зобов`язано відповідача визнати належність позивача до громадянства України, та привести відповідні матеріали особової справи у відповідність до вимог чинного законодавства, з урахування висновків суду в даній справі.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Ключкович В.Ю.

Повний текст постанови виготовлено 19.09.2024 р.