Справа № 640/36268/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року № 640/36268/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Київської міської ради (далі по тексту також відповідач, КМР), в якому просить суд зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0964 га (кадастровий номер :90:248:0049) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 та прийняти рішення про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати її позивачу у власність.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що протягом 2014-2015 років ним був розроблений проект землеустрою, погоджений належним чином, який був поданий на затвердження відповідачу. Рішенням суду у справі №826/15113/17 за позовом ОСОБА_1 до КМР визнано протиправним та скасовано рішення КМР від 26.09.2017 №100/3107 про відмову позивачу у передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 та зобов`язано повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення означеної земельної ділянки у приватну власність позивачу. За наслідками повторного звернення позивачу повторно відмовлено у передачі спірної земельної ділянки у приватну власність рішенням від 12.03.2020 №523/8693 з підстав відсутності плану зонування або детального плану території. Оскільки за наслідками розгляду звернення позивача про повторний розгляд клопотання про передачу у власність земельної ділянки з кадастровим номером :90:248:0049 відповідач зазначив про відсутність підстав для розгляду означеного клопотання, позивач вважає, що його порушене право підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання КМР повторно розглянути клопотання про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0964 га (кадастровий номер :90:248:0049) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 та прийняти рішення про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати її позивачу у власність.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

13.12.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті «Голос України» №254 та набрав чинності 15.12.2022.

18.07.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали адміністративної справи та за результатом автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Дудіну С.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 адміністративну справу прийнято до провадження для її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив про відсутність підстав для передачі позивачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю плану зонування або детального плану території.

Відповідач наголошує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження існування обставин, за яких допускається передача земельної ділянки у власність за відсутності плану зонування або детального плану території.

Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

Рішенням Х сесії VIII скликання КМР від 12.03.2020 №523/8693 позивачу відмовлено у передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,0964 га (кадастровий номер :90:248:0049) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 на підставі частини третьої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Позивач звернувся до КМР з клопотанням від 21.10.2021 про повторний розгляд клопотання про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , затвердити проект землеустрою (справа А-12685) щодо відведення позивачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Листом Департаменту земельних ресурсів ВО КМР (КМДА) від 22.11.2021 №0570202/3-31130 на клопотання позивача повідомлено, що на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.08.2016 у справі №826/27261/15 рішенням КМР від 26.09.2016 №99/3106 громадянину ОСОБА_2 відмовлено у передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 . Згідно з даними Міського земельного кадастру (матеріали супутникової аерозйомки) означена земельна ділянка вільна від капітальної забудови. Наявність на земельній ділянці будівель і споруд підтверджується посвідченими в установленому порядку копіями правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці та матеріалами технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна.

Позивача проінформовано про можливість повторно подати до КМР заяву про передачу у власність земельної ділянки у разі наявності державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розташоване за земельній ділянці на АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з правомірністю відмови КМР у передачі позивачу у приватну власність спірної земельної ділянки, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність регламентований положеннями статтею 118 Земельного кодексу України (далі по тексту також - ЗК України).

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частин восьмої-дев`ятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно зі статтею 25 Закону України від 22.05.2003 №858-IV «Про землеустрій» (далі по тексту також - Закон №858-IV) документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 30 Закону №858-IV передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

У свою чергу, частиною першою статті 186-1 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У відповідності до частини четвертої статті 186-1 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Частиною п`ятою статті 186-1 ЗК України передбачено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно з частиною шостою статті 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Як було вказано вище, рішенням Київської міської ради від 12.03.2020 №523/8693 відмовлено у передачі земельної ділянки у власність позивачу для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 на підставі частини третьої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI) у зв`язку з відсутністю затвердженого детального плану території або плану зонування території, де розташована земельна ділянка.

Так, відповідно до частини третьої статті 24 Закону №3038-VI (у редакції, чинній на момент прийняття вищевказаного рішення відповідача) у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків:

1) розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи;

2) приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону;

3) надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

4) надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку);

5) буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів;

6) будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.

Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у випадках, визначених цією частиною, за відсутності плану зонування або детального плану території не допускається, якщо земельна ділянка:

розташована в межах зелених зон населених пунктів, внутрішньоквартальних територій (територій міжрайонного озеленення, елементів благоустрою, спортивних майданчиків, майданчиків відпочинку та соціального обслуговування населення);

віднесена до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, рекреаційного призначення (крім земель для дачного будівництва), лісогосподарського призначення.

Суд зазначає, що жодних порушень процедури під час прийняття відповідачем вищевказаного рішення під час розгляду цієї справи не встановлено. У свою чергу, позивачем не надано суду доказів того, що зазначене рішення органу місцевого самоврядування було ним оскаржено у судовому порядку, а тому доказі протиправності такого рішення матеріали справи не містять.

Крім того, сторонами не спростовано, що стосовно території, на якій розташована запланована позивачем до відведення земельна ділянка, наразі не розроблені та не затверджені у встановленому законом порядку план зонування та детальний план території.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що нормами чинного законодавства встановлена пряма заборона передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам при відсутності плану зонування або детального плану території.

Додатково суд вважає за необхідне наголосити на тому, що незважаючи на посилання позивача про розробку проекту землеустрою протягом 2014-2015 років, відповідачем під час прийняття рішення про відмову позивачу у передачі у приватну власність спірної земельної ділянки застосовано положення частини третьої статті 24 Закону №3038-VI у редакції Закону України №2314-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в нафтогазовій галузі».

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі №803/1541/16 сформував правовий підхід у питанні вибору правового регулювання у випадку його зміни за час розгляду компетентним органом відповідної заяви. Так, у зазначеній постанові Верховний Суд сформував такі правові висновки:

«…у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

51. Якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

52. У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - "переживаючої" (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.

53. Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018)…

55. З огляду на наведене, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у цій справі вважає правильним підхід, застосований у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №826/10971/16, за яким рішення за результатами розгляду заяви про надання спеціального дозволу на користування надрами приймається за законодавством, що діє на час прийняття рішення про надання чи відмову у наданні дозволу (а не на час звернення з заявою)».

Застосовуючи вказаний підхід до обставин цієї справи, суд враховує, що на момент прийняття відповідачем рішення про відмову у передачі громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 від 12.03.2020 №523/8693 вже існувала законодавча заборона передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам при відсутності плану зонування або детального плану території.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.09.2023 у справі № 640/12201/20, від 25.01.2023 у справі №640/17787/20.

Крім того, суд зауважує про невідповідність адреси земельної ділянки, щодо якої відповідачем було прийнято рішення від 12.03.2020 №523/8693, в частині зазначення літери «д» ( АДРЕСА_1 ) у клопотанні від 21.10.2021 адресі ( АДРЕСА_1 ).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання про передачу позивачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0964 га (кадастровий номер :90:248:0049) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 та прийняття рішення про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати її позивачу у власність як таких, що не підтверджені документально та нормативно.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених позивачем витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.