Справа № 686/25878/24
Суддя: Чевилюк З. А.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/686/251/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Чевилюк З.А.

за участі секретаря Козубович А.Т.

за участі представника позивача Гладія В.

відповідача Правдіної І.В.

представника відповідача Річко О.О.

перекладача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому адміністративну справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області до ОСОБА_2 про затримання для ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про затримання для ідентифікації та забезпечення примусового видворення, строком на шість місяців з поміщенням до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства громадянина Російської Федерації ОСОБА_2

23.09.2024 було виявлено та доставлено до Управління Державної міграційної служби

України в Хмельницькій області громадянку Російської Федерації

ОСОБА_2 , яка перебуває на території України з

порушенням міграційного законодавства. Документи, які б давали право на виїзд, а також

документи, які б підтверджували законність перебування його на території України відсутні.

Відповідач була документована паспортом громадянина російської федерації НОМЕР_1 , дата закінчення дії документу - 04.09.2024. Паспортний документ який надає право для виїзду за кордон у Відповідача відсутній.

За результатами перевірки відділом з питань паспортизації, реєстрації та еміграції, проведеної за наявними обліками територіальних органів ДМС встановлено, що Відповідач за обліками щодо наявності паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, у тому числі паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, процедури встановлення особи або визнання паспортів громадянина України недійсними, не значиться.

Крім того. Відповідач посвідкою на постійне проживання та тимчасове проживання не документований, із заявами про продовження строку перебування, оформлення дозволу на імміграцію, а також набуття громадянства України не звертався.

Біженцем або особою, що потребує додаткового чи тимчасового захисту, відповідача не визнано.

Відповідач зверталась з позовом до суду про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії стосовно прийняття Управлінням заявою про визнання біженцем. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.02.2024 у справі №560/16931/23 в задоволенні позовних вимог відмовлено, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2024 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Зокрема, у вказаних судових рішеннях суди дійшли висновку, що позивач не зверталась до Управління належним чином із заявою про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту.

Єдиним критерієм для набуття міжнародного захисту особою є наявність у неї обґрунтованих побоювань у разі повернення до країни громадянської належності: стати жертвою переслідувань за однією чи кількома ознаками, наведеними у Конвенції про статус біженців 1951 року та у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» або зазнати серйозної шкоди, пов`язаної з умовами, зазначеними у статті З Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Кваліфікаційній Директиві ЄЄ 2011/95/EU та пункті 13 частини першої статті 1 Закону №3671-VІ.

ОСОБА_2 прибула на територію України 31.10.2021, перетнула кордон законно, проте не зверталась із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту подане із зволіканням після тривалого перебування на території України лише з метою легалізації.

Крім того, важливим є те, що, відповідно до актуальної інформації по країні походження, на даний час спостерігаються позитивні зміни щодо діяльності Свідків Єгови на території Російської Федерації.

Відповідач офіційно не працевлаштований, а також відсутній документ який би давав право на виїзд за межі території України.

Дата останнього в`їзду на територію України - 31.10.2021 згідно даних Аркан. Протоколом №ПР МХМ 001347 встановлено: вчасно не залишила територію України після закінчення відповідного терміну перебування, в тому числі з 13.09.2023.

На даний час у Відповідача немає жодних законних підстав для перебування на території України.

Підставами вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду є:

-відсутність законних підстав для перебування іноземця на території України (передбачені ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»;

-відсутність документів, які б надавали право на перетин кордону для виїзду з території України;

-відсутність фінансового забезпечення та законного джерела отримання коштів для перебування на території України та виїзду за її межі.

Неможливість досудового врегулювання спору зумовила звернення позивача до суду.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач повідомила суд про неодноразові звернення до позивача для легалізації свого перебування на території України та отримання статусу біженція. Також зверталась і до міжнародних організацій для отримання сприяння у захисті та легалізації становища. На сьогоднішній момент задокументована паспортом громадянина Російської Федерації, строк дії якого закінчився. Повідомила суд, що перебуває у зареєстрованому на території України шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволені позову, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч.1ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч.3 ст.3 розділу І Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (на далі «Закон»), іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з вимогами ч.2 ст.32 Закону, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Як вбачається з положень ч.1 і ч.2 ст.30 Закону, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо: вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення;або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Відповідно до ч.8 ст. 26 Закону, примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Згідно з положеннями ч.1 ст.289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Судом достовірно встановлено, що УДМС у Хмельницькій області 23.09.2024 року щодо Відповідача було складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч.3 ст.З Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ №150 від 15.02.2012.З зазначеними документами відповідач ознайомився та підписав.

Позивачем було встановлено, що документи, які б давали право на виїзд, а також

документи, які б підтверджували законність перебування відповідача на території України відсутні.

Відповідач була документована паспортом громадянина російської федерації 65№ НОМЕР_2 , дата закінчення дії документу - 04.09.2024. Паспортний документ який надає право для виїзду за кордон у Відповідача відсутній.

За результатами перевірки відділом з питань паспортизації, реєстрації та еміграції, проведеної за наявними обліками територіальних органів ДМС встановлено, що Відповідач за обліками щодо наявності паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, у тому числі паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, процедури встановлення особи або визнання паспортів громадянина України недійсними, не значиться.

Крім того. Відповідач посвідкою на постійне проживання та тимчасове проживання не документований, із заявами про продовження строку перебування, оформлення дозволу на імміграцію, а також набуття громадянства України не звертався.

Біженцем або особою, що потребує додаткового чи тимчасового захисту, відповідача не визнано.

В той же час, не заперечено факт неодноразово звернення відповідача до позивача з метою отримання статусу біженця 10.01.2023 року, 12.09.2023 року, 28.05.2024 року, що не спростовано позивачем.

Відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі на території України, задокументованому свідоцтвом про шлюб у 2022 році.

Питання щодо законності відмови у оформлені статусу біженця відповідачу наразі переглядається апеляційною інстанцією, що не заперечено представником позивача.

Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання що законність та обґрунтованість вимоги позивача щодо затримання для ідентифікації та забезпечення примусового видворення відповідача не обґрунтована суду, а отже підстави для задоволення заяви відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 23,26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 6, 9, 10, 11, 77, 90, 242-246, 250, 288, 289, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову про затримання для ідентифікації та забезпечення примусового видворення, строком на шість місяців з поміщенням до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду в 10-денний строк, який обчислюється з дня проголошення рішення.

Повний текст виготовлено 23 вересня 2024 року.

Суддя: З.А.Чевилюк