Справа № 340/1402/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 340/1402/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 ( суддя першої інстанції Казанчук Г.П.) в адміністративній справі №340/1402/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Охременко Артем Вікторович, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) у наданні медичної допомоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), а саме: відмову надати направлення на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини, оформлену листом №0666/35/1498 від 29.02.2024;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) надати медичну допомогу ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ), а саме: надати направлення на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 20.11.2023 отримав обмороження обох нижніх кінцівок ІІ ступеня в результаті чого проходив лікування з 25.11.2023 по 28.11.2023, 28.11.2023 по 13.12.2023, 20.01.2024 по 03.02.2024. Після виписки з медичної роби військової частини НОМЕР_1 позивач направлений на наступний етап евакуації для вирішення питання подальшого лікування та реабілітації. 03.02.2024 симптоми травми загострились та на даний час погіршився стан здоров`я позивача, тому він потребує лікування. Наявність травм не дозволяє позивачу виконувати військові обов`язки та ставлять сумнів його придатність до військової служби, у зв`язку з чим ОСОБА_1 , через свого адвоката звернувся із рапортом про направлення на лікування та проходження ВЛК з метою призначення ступеня придатності до військової служби. На вказаний рапорт військовою частиною НОМЕР_1 листом від 29.01.2024 року №0666/35/1498 фактично відмовила у направленні на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини НОМЕР_1 . Вказану відмову представник позивача вважає протиправною.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 у задоволені позовних вимог відмолено.

Не погодившись із даним рішенням суду, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просять рішення суду скасувати та прийняти нове постанову, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Аргументи, наведені в обґрунтування вимог апеляційної скарги є аналогічними зазначеним в адміністративному позові.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 та 20.11.2023 року отримав обмороження обох нижніх кінцівок ІІ ступеня, з больовим синдромом та незначним порушенням функції обох нижніх кінцівок.

З 25.11.2023 по 28.11.2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ''Міська клінічна лікарня №16'' Дніпропетровської міської ради з діагнозом: неуточнене обмороження нижньої кінцівки, відмороження ІІ ст. 2% стоп, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №3509/8 та довідкою №336 від 28.11.2023 (а.с.7).

З 28.11.2023 по 13.12.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ''Криворізька міська лікарня №5'' Криворізької міської ради з діагнозом: обмороження стоп 2 ст. 2%, помірний набряково-больовий синдром, порушення опорно-рухової функції та акту ходи І ст., що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №6491 (а.с.8-9).

28.12.2023 військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_1 проведено медичний огляд, за результатами якого визначено, що він має: обмороження обох нижніх кінцівок ІІ ступеня, з больовим синдромом та незначним порушенням функції обох нижніх кінцівок, та складний короткозорий астигматизм ступенем 0,75Д при найбільшій аметропії 1,5Д при гостроті зору 0,9-1,0, що підтверджується довідкою ВЛК №922 від 28.12.2023 (а.с.14).

З 24.01.2024 по 03.02.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в медичній роті військової частини НОМЕР_1 з діагнозом: стан після обмороження нижніх кінцівок (20.11.2023) з незначним порушенням функцій, що підтверджується виписним епікризом №1421 (а.с.29).

З 04.02.2024 по 14.02.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні з діагнозом: полінейропатія нижніх кінцівок ізольовано сенсорна, з помірно порушеною функцією проведення по сенсорним волокнам. У Виписки з медичної картки вказано про те, що позивач направляється до військової частини за місцем проходження служби (а.с.60).

Згідно довідки ВЛК від 21.02.2024 №1885/1 ОСОБА_1 придатний до військової служби (а.с.67).

У день проходження ВЛК, 21.02.2024 позивачем підписаний рапорт у якому вказано про погіршення його стану здоров`я та про те, що його травми не дозволяють виконувати військові обов`язки, що є підставою для сумнівів у придатності до військової служби. У зв`язку з чим просив направити його на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини та направлення на проходження ВЛК (надалі рапорт, а.с. 24-26).

Вказаний рапорт направлений адвокатом Охременко А. поштою (а.с.12-13).

Листом військової частини НОМЕР_1 від 29.02.2024 №0666/1498 повідомлено, що ОСОБА_1 21.02.2024 пройшов ВЛК за результатом медичного огляду визнаний придатним до військової служби та був повернений до підрозділу. Вказано, що у разі погіршення самопочуття та виявлення скарг на стан здоров`я солдат ОСОБА_1 може звернутись до безпосереднього командира та медичних представників свого підрозділу (надалі спірне рішення/спірна відповідь, а.с.11).

Отже правомірність та законність спірного рішення є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем правомірність відмови було доведено.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Відповідно до пункту 11 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) становить не менше тижня та не може перевищувати в цілому чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

У разі направлення військовослужбовця на лікування за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, загальний час його перебування на лікуванні за кордоном, включаючи час переміщення з одного іноземного закладу охорони здоров`я до іншого та час очікування між плановими хірургічними втручаннями, не може перевищувати дванадцяти місяців підряд.

Після закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.

Військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

За відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних (або перевірочних) і спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Пунктами 6.1, 6.5, 6.6. розділу ІІ цього Положення передбачено, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ВЧ, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.

Направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище проводиться у випадках, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454.

Для вирішення питання про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або про потребу у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником (керівником) відділення або профільним головним (провідним) фахівцем закладу охорони здоров`я (установи), у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Військовослужбовці оглядаються ВЛК у закладах охорони здоров`я (установах) за територіальним принципом або за місцем лікування, навчання, перебування у відрядженні, за місцем проведення відпустки.

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» №548-XIV від 24.03.1999 року затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, та містить зокрема такі норми:

12. Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

14. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

31. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

66. Командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки.

Командир бригади є прямим начальником усього особового складу полку.

233. Збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців - важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).

234. Збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців досягається шляхом:

- проведення командирами (начальниками) заходів, спрямованих на створення здорових умов служби і побуту;

- систематичного загартовування і фізичного розвитку;

- виконання санітарно-гігієнічних, протиепідемічних і лікувально-профілактичних заходів.

246. Основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців.

254. Військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

260. На стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

261. Про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

262. Начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В особливий період військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) чи визнані непридатними до військової служби, направляються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки або звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також для оформлення звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України.

Матеріалами справи встановлено, що згідно виписки з карти стаціонарного хворого позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 25.11.2023 по 28.11.2023, 28.11.2023 по 13.12.2023, 20.01.2024 по 03.02.2024.

Отже, із наданої виписки вбачаються конкретні дати проведення медичних оглядів лікарями з оцінкою стану здоров`я позивача кожним лікарем.

Згідно довідки ВЛК від 21.02.2024 №1885/1 ОСОБА_1 придатний до військової служби (а.с.67).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2024 №60 ОСОБА_1 з 23 лютого 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків оператора 1 відділення протитанкових ракетних комплексів взводу протитанкових ракетних комплексів 1 механізованого батальйону (а.с.65).

У день проходження ВЛК, 21.02.2024 позивачем підписаний рапорт у якому вказано про погіршення його стану здоров`я та про те, що його травми не дозволяють виконувати військові обов`язки, що є підставою для сумнівів у придатності до військової служби, у зв`язку з чим просив направити його на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини та направлення на проходження ВЛК (надалі рапорт, а.с. 24-26).

Суд першої інстанції вірно врахував те, що у рапорті від 21.02.2024 позивач вказує про погіршення його здоров`я саме 21.02.2024, проте, у разі погіршення стану здоров`я ВЛК повинна була направити позивача на лікування чи вказати про наявність підстав для відпустки за станом здоров`я. Жодних застережень ВЛК не вказано. Відсутня інформація про звернення позивача за отриманням невідкладної медичної допомоги.

При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що позивач не був позбавлений права оскаржувати прийняте рішення до ВЛК вищого рівня та клопотати про проведення його медичного огляду лікарями Центральної ВЛК, оскільки, згідно із підпунктом 2.3.4. пункту 2.3. глави 2 Розділу І Положення № 402, Центральна ВЛК має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.

Доказів оскарження постанови ВЛК від 21.02.2024 р№1885/1 до ВЛК вищого рівня позивачем до суду не надано.

Проте, колегія суддів зауважує, що розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що не придатний до військової служби.

В межах розглядуваної справи, судом не встановлюється протиправність дій та рішень ВЛК щодо не неналежного проведення медичного огляду позивача на предмет його подальшої придатності до військової служби за станом здоров`я у військовий час, оскільки предметом спору у даній справі є рішення відповідача за результатом розгляду рапорту позивача від 21.02.2024.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що з 23.02.2024 направлення військовослужбовця ОСОБА_1 на лікування поза розташуванням військової частини неможливе у зв`язку тим, що у ході проходження медичного огляду лікарями-спеціаліста не зазначалось потреби у направленні військовослужбовця на стаціонарне лікування, згідно довідки ВЛК від 21.02.2024 №1885/1 позивач придатний до військової служби.

Отже, станом на день складення рапорту, враховуючи всі вищевикладені обставини, а саме, наявність виписки із зазначенням: покращення загального стану, наявність рішення ВЛК від 21.02.2024 із зазначенням: визнаний придатним до військової служби, відсутність звернення до командування військової частини НОМЕР_1 при погіршенні самопочуття, як того вимагає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, відсутність висновку лікаря військової частини про направлення на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини, ОСОБА_1 не потребує отримання направлення на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини НОМЕР_1 .

Стосовно доводів позивача про наявність у нього захворювань, які унеможливлюють подальше проходження ним військової служби, то апеляційний суд згідно наявних у справі медичних документів, не ставить під сумнів того, що у позивача наявні певні медичні протипоказання стану здоров`я, однак в силу специфіки спірних відносин до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби. У спірних питаннях та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за ЦВЛК. Для цього військовий комісаріат направляє в регіональну штатну ВЛК, на території якої проживає заявник, його заяву, медичні документи, які є в заявника або одержані військовим комісаріатом із цивільних (військових) лікувальних закладів, військовий квиток.

Вказані висновки наведені Верховним Судом у постанові від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 в адміністративній справі №340/1402/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 12 вересня 2024 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2024 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров