Справа № 240/28844/23
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/28844/23 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко Анна Василівна Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

18 вересня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила: визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01.12.2022 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, викладене у формі листа №0600-0217-8/105437 від 09.12.2022; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити з 12.11.2022 пенсію із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, виходячи з наявного страхового стажу роботи, який складає більше ніж 20 років.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.03.2024 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, оформлену листом за №0600-0217-8/105437 від 09.12.2022, та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області №64 від 01.12.2022 щодо відмови позивачеві у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 15.09.1986 по 20.12.1986 в колгоспі «Україна» та з 17.10.1988 по 19.08.2002 на підприємстві «Олевський хлібзавод».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 15.09.1986 по 20.12.1986 в колгоспі імені "Україна" та з 17.10.1988 по 19.08.2002 на підприємстві "Олевський хлібозавод" та повторно розглянути заяву від 25.11.2022 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі та призначеної її до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Проте відповідач листом від 09.12.2022 №0600-0217-8/105437 повідомив про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, внаслідок відмови зарахувати період роботи позивача з 15.09.1988 по 20.12.1986 та з 17.10.1988 по 19.08.2002.

Позивач зазначає, що вказаний період роботи підтверджується належними та допустимими доказами, а саме записами у трудовій книжці та архівними довідками.

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та 01.12.2022 прийнято рішення №64 про відмову у призначенні пенсії.

У зазначеному рішенні вказано, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви про страховий стаж, не зараховано періоди роботи у колгоспі з 15.09.1986 по 20.12.1986 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня довідка про встановлений мінімум та відпрацьовані вихододні; період роботи з 17.10.1988 по 19.08.2002 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки запис заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме відсутній відбиток печатки, що засвідчує запис про звільнення, через що її неможливо ідентифікувати, тому стаж позивача зараховано частково, згідно з індивідуальними відомостями про зараховану особу форми ОК-5. Також відповідач зазначає, що страховий стаж позивача становить 05 років 11 місяців 14 днів.

Листом від 09.12.2022 за №0600-0217-8/105437 ГУ ПФУ в Житомирській області повідомило позивача про зміст рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Мотивувальна частина.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV).

Як визначено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше ніж 15 років до 31 грудня 2017 року.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Згідно з частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше ніж 15 років страхового стажу.

Пунктом 5 частини 2 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше ніж 3 роки, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше ніж 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії до 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною третьою статті 55 Закону № 796-XII прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з пунктом 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Системний аналіз зазначених правових норм вказує на те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб згідно з нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом № 796-XII.

Рішенням №64 від 01.12.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки до страхового стажу не зараховано періоди роботи у колгоспі з 15.09.1986 по 20.12.1986 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня довідка про встановлений мінімум та відпрацьовані вихододні; період роботи з 17.10.1988 по 19.08.2002 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки запис заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме відсутній відбиток печатки, що засвідчує запис про звільнення, через що її не можливо ідентифікувати.

Так, статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку).

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Основні положення), згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи.

Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Пунктом 13 Основних положень передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 30.07.1985 ОСОБА_1 в період з 15.09.1986 по 20.12.1986 була прийнята у члени колгоспу "Україна" Мелітопольського району Запорізької області на загальні роботи.

Дані записи внесені уповноваженою особою, про що свідчить підпис та печатка, містять посилання на дату на номер наказу, що слугували підставою вчинення запису про прийняття та звільнення позивача.

Водночас записи про встановлений мінімум вихододнів, як і про відпрацьовані дні, відсутні, що й слугувало підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періоду членства в колгоспі з 15.09.1986 по 20.12.1986.

Однак суд вказує, що відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 (надалі - Інструкція №58).

Положеннями п.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За змістом п.2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення, і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, з вищенаведених норм випливає, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносилися відповідальним працівником, а не особисто позивачем, крім того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Постановою Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17 зазначено, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи.

Отже, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що у позивача наявні правові підстави для зарахування до стажу позивача періоду роботи з 15.09.1986 по 20.12.1986 у колгоспі імені "Україна".

Щодо відмови територіального органу Пенсійного фонду України в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її роботи з 17.10.1988 по 19.08.2002, з підстав відсутності печатки, що засвідчує запис про звільнення, слід зазначити наступне.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач працював в період з 17.10.1988 по 19.08.2002 машиністом на підприємстві "Олевський хлібозавод" та звільнений за власним бажанням, про що також містяться відповідні записи, підпис уповноваженої особи та номер, дата наказів на підставі яких було здійснено такі записи.

В матеріалах справи містяться докази, що на підтвердження спірного трудового стажу позивачем надано довідку №25 від 28.09.2023, видану Приватним акціонерним товариством "Олевський хлібозавод" (реорганізований з орендного підприємства "Олевський хлібозавод" - довідка №26 від 28.09.2023), у якій зазначена аналогічна інформація про період трудової діяльності позивача на підприємстві "Олевський хлібозавод", а саме з 17.10.1988 по 19.08.2022.

Враховуючи вищезазначене, суд погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо того, що відсутність печатки, якою завірено запис про звільнення, не може бути підставою для відмови в зарахуванні до її трудового стажу спірних періодів роботи, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача та підтверджуються додатковими доказами.

З огляду на вказане, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що позивач надав докази, які не спростовані відповідачами, про те, що періоди її роботи з 15.09.1986 по 20.12.1986 в колгоспі імені "Україна" та з 17.10.1988 по 19.08.2002 на підприємстві "Олевський хлібозавод" підлягають зарахуванню до страхового стажу та мають бути враховані територіальним органом Пенсійного фонду України при призначенні пенсії за віком.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що відповідач безпідставно не взяв до уваги зазначені документи позивача та жодним чином не довів правомірність своїх дій щодо неврахування спірних періодів роботи позивача при розгляді його заяви про призначення пенсії.

Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи встановлені обставини справи та чинні законодавчі норми, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків, зроблених судом першої інстанції, у рішенні суду першої інстанції правильно дана правова оцінка обставин по справі, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Водночас слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа належить до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Сапальова Т.В.