Справа № 380/4152/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року м. Львівсправа № 380/4152/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області по відмові мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в перерахунку пенсії відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», враховуючи продовжений трудовий стаж, який складає більш як 24 місяці, після призначення пенсії, незалежно від перерв у роботі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначену пенсію відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», враховуючи продовжений трудовий стаж, який складає більш як 24 місяці, після призначення пенсії, незалежно від перерв у роботі;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на мою користь витрати на правничу допомогу в розмірі 23000,00 грн та судові витрати в розмірі 1211,21 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 15 червня 2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). Зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 42 Закону № 1058 має право на перерахунок пенсії з урахуванням продовженого трудового стажу, який становить більш як 24 місяці, після призначення пенсії, незалежно від перерв у роботі на підставі відомостей про заробітну плату для обчислення пенсії, що значно збільшує її розмір. У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача із заявою від 04 січня 2024 року про здійснення відповідного перерахунку пенсії, однак отримав відмову від 19 січня 2024 року, яку вважає протиправною, позаяк така відмова суперечить частині четвертій статті 42 Закону № 1058 та позбавляє його права на належний розмір пенсії.

Крім цього, позивач відзначає, що з порушенням вимог чинного законодавства України відповідач не прийняв жодного рішення за результатами розгляду його заяви від 04 січня 2024 року про перерахунок пенсії, а лише надіслав лист від 19 січня 2024 року за № 1882-802/К-52/8-1300/24. Отже, відповідач діяв протиправно, надаючи відповідь на заяву позивача листом, без прийняття рішення за результатами розгляду порушеного питання.

У зв`язку з наведеним адміністративний позов просить задовольнити повністю.

У позовній заяві позивач вказує, що судові витрати у цій справі складаються із судового збору в розмірі 1211,21 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 23000,00 грн, які належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що заяву позивача від 04 січня 2024 року про проведення перерахунку пенсії розглянуто відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян». Зазначає, що із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії позивач не звертався. Рішення про відмову в перерахунку пенсії не приймалося. Отже, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не приймало жодних рішень стосовно позивача, яке могло б бути предметом оскарження.

Щодо вимог позивача про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії відповідно до частини четвертої статті 42 Закону № 1058 з урахуванням продовженого трудового стажу, який становить більш як 24 місяці, після призначення пенсії, незалежно від перерв у роботі відповідач зазначає, що відповідно до абзацу п`ятого частини четвертої статті 42 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Оскільки позивач після призначення пенсії продовжував працювати, йому проводились масові перерахунки пенсії автоматизованим способом з 01 квітня 2019 року, з 01 квітня 2021 року та з 01 квітня 2023 року на підставі абзацу п`ятого частини четвертої статті 42 Закону № 1058. Загальний страховий стаж позивача зараховано по 28 лютого 2023 року та такий становить 48 років 08 місяців 03 дні. Кожний наступний перерахунок пенсії відповідно до частини четвертої статті 42 Закону № 1058 проводиться не раніше ніж через два роки після попереднього перерахунку пенсії з урахуванням набутого страхового стажу. Отже, право на наступний перерахунок пенсії відповідно до частини четвертої статті 42 Закону № 1058 позивач набуде лише з 01 квітня 2025 року, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

У зв`язку з наведеним у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначає, що факт понесення таких витрат стороною у справі повинен бути підтверджений належними доказами. Крім того, ця справа є справою незначної складності, яка не потребує від адвоката надання значного об`єму послуг, тому вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу є неспівмірною зі складністю розглядуваної справи, отже задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 27 лютого 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в лютого адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 08 травня 2016 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 1058.

Відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 02 червня 1980 року позивач продовжує працювати.

04 січня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про здійснення перерахунку пенсії відповідно до частини четвертої статті 42 Закону № 1058, враховуючи продовжений трудовий стаж, який становить більш як 24 місяці, після призначення пенсії, незалежно від перерв у роботі. Також позивач просив здійснити перерахунок пенсії, врахувавши дані доданого перерахунку пенсії.

До заяви позивач долучив такі документи (згідно з Додатками до цієї заяви): 1. Заяву на бланку; 2. Розрахунок пенсії; 3. Копію паспорта та ІПН; 4. Копію пенсійного посвідчення; 5. Копію трудової книжки; 6. Копію відомостей про заробіток для обчислення пенсії ОК-5; 7. Копію довідки про заробітну плату № 1 від 03 січня 2024 року.

Листом від 19 січня 2024 року за № 1882-802/К-52/8-1300/24, наданим у порядку Закону України «Про звернення громадян», Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача у відповідь на його заяву від 04 січня 2024 року про те, що розмір його пенсійної виплати обчислено відповідно до норм чинного законодавства з урахуванням всіх наявних у пенсійній справі документів про стаж та заробіток.

Позивач, уважаючи протиправною поведінку відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії відповідно до частини четвертої статті 42 Закону № 1058, враховуючи продовжений трудовий стаж, який становить більш як 24 місяці, після призначення пенсії, незалежно від перерв у роботі, звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка відповідності поведінки відповідача щодо розгляду заяви позивача від 04 січня 2024 року про перерахунок пенсії вимогам чинного законодавства.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За змістом частин першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії визначений статтею 44 Закону № 1058.

Згідно із частиною першою цієї статті призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 45 Закону № 1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Додатком 1 до Порядку № 22-1 затверджений зразок заяви про призначення/перерахунок пенсії.

Днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів) (абзац сьомий пункту 1.8 розділу І Порядку № 22-1).

Перелік документів, необхідних для призначення (перерахунку), переведення з одного виду пенсії на інший, визначений розділом ІІ Порядку № 22-1.

За змістом положень пункту 2.9 розділу ІІ Порядку № 22-1 під час подання заяв, передбачених пунктом 1.1 розділу І, пунктом 3.1 розділу III та пунктом 5.1 розділу V цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України).

В заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.

Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів (пункт 4.1 розділу IV Порядку № 22-1).

Відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з абзацами другим-четвертим пункту 4.3 розділу IV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

За змістом пункту 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що своє право на призначення (перерахунок), переведення з одного виду пенсії на інший особа реалізує шляхом звернення до пенсійного органу з відповідною заявою, зразок якої наведений у додатку 1 до Порядку № 22-1. До такої заяви особа подає документи, передбачені Порядком № 22-1. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. За результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після надходження заяви, приймається відповідне рішення про призначення (перерахунок) чи переведення з одного виду пенсії на інший або ж про відмову у такому призначенні (перерахунку) чи переведенні із зазначенням мотивів, що слугували підставою для його прийняття.

Суд встановив, що 04 січня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про здійснення перерахунку пенсії відповідно до частини четвертої статті 42 Закону № 1058, враховуючи продовжений трудовий стаж, який становить більш як 24 місяці, після призначення пенсії, незалежно від перерв у роботі. Також позивач просив здійснити перерахунок пенсії, врахувавши дані доданого перерахунку пенсії.

Утім подану позивачем заяву від 04 січня 2024 року про перерахунок пенсії відповідач розглянув у порядку Закону України «Про звернення громадян», повідомивши позивача своїм листом від 19 січня 2024 року за № 1882-802/К-52/8-1300/24 про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії.

Отже, з порушенням вимог абзацу першого частини п`ятої статті 45 Закону № 1058 та пункту 4.3 розділу IV Порядку № 22-1 відповідач за результатами розгляду заяви позивача від 04 січня 2024 року про перерахунок пенсії не прийняв жодного рішення з числа тих, що передбачені зазначеними нормами (про перерахунок або ж про мотивовану відмову в перерахунку пенсії).

Тобто, відповідач всупереч вимогам абзацу першого частини п`ятої статті 45 Закону № 1058 та пункту 4.3 розділу IV Порядку № 22-1 не розглянув по суті заяву позивача про перерахунок пенсії, а протиправно розглянув її у порядку Закону України «Про звернення громадян», не прийнявши жодного рішення, за наявності імперативного обов`язку таке рішення прийняти.

Водночас суд зауважує, що лист Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 19 січня 2024 року за № 1882-802/К-52/8-1300/24 не є рішенням у розумінні абзацу першого частини п`ятої статті 45 Закону № 1058 та пункту 4.3 розділу IV Порядку № 22-1, а формулювання причин відмови у листах не може розцінюватись як належний спосіб прийняття та обґрунтування рішень суб`єктом владних повноважень.

Покликання відповідача на те, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії довільної форми (не установленого зразка) суд відхиляє, оскільки невідповідність заяви встановленій формі за наявності у ній необхідної інформації та за наявності у відповідача відповідних документів пенсійної справи позивача не може бути підставою для позбавлення позивача права на вирішення питань його пенсійного забезпечення, які він порушує.

За цих обставин суд доходить висновку, що у спірному випадку Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області ухилилося від прийняття рішення, що віднесене до його компетенції, оскільки не прийняло жодного з рішень, які відповідно до вимог абзацу першого частини п`ятої статті 45 Закону № 1058 та пункту 4.3 розділу IV Порядку № 22-1 повинні бути прийняті за результатами розгляду заяви особи про перерахунок пенсії, а саме про перерахунок або ж про мотивовану відмову в перерахунку пенсії.

Отже, у спірних правовідносинах наявна бездіяльність відповідача щодо належного розгляду заяви позивача від 04 січня 2024 року про перерахунок пенсії, яка з урахуванням наведених вище норм законодавства є протиправною, оскільки не відповідає критеріям правомірної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які визначені частиною другою статті 2 КАС України.

З урахуванням викладеного заявлену позивачем позовну вимогу про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», враховуючи продовжений трудовий стаж, який складає більш як 24 місяці, після призначення пенсії, незалежно від перерв у роботі належить задовольнити частково у такий належний спосіб: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 04 січня 2024 року про перерахунок пенсії.

Згідно із частиною першою статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд ураховує принцип верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, а також принцип ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд відзначає, що відповідне рішення про перерахунок/відмову в перерахунку пенсії за результатами розгляду заяви позивача від 04 січня 2024 року відповідачем не прийняте. Тож у суду наразі відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача згідно з поданою ним заявою від 04 січня 2024 року, оскільки жодних рішень щодо цієї заяви відповідач не прийняв.

За цих обставин з метою ефективного захисту порушеного права позивача заявлену позовну вимогу про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначену пенсію відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», враховуючи продовжений трудовий стаж, який складає більш як 24 місяці, після призначення пенсії, незалежно від перерв у роботі належить задовольнити частково у такий належний спосіб: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 січня 2024 року про перерахунок пенсії, прийнявши рішення за результатами її розгляду із врахуванням висновків суду.

Правова позиція суду зі спірного у цій справі питання узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 липня 2023 року у справі № 200/8218/20-а.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частинами першою, пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом правил статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає з урахуванням кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Отже, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 1211,20 грн.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

У позовній заяві позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 23000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту другого частини третьої статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

На підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу у цій справі позивач подав до суду такі докази:

1) договір № 28122311 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 28 грудня 2023 року, укладений між ТОВ «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ УКРАЇНА» (Виконавець) та ОСОБА_1 (Замовник) (далі Договір).

Згідно з пунктом 1.2 Договору перелік юридичних послуг, види та обсяг правової допомоги, що надається: ручний перерахунок пенсії, заяви до ГУПФУ Львівськ. обл., м. Києва.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.8 Договору розмір оплати за виконання з юридичних послуг/правової допомоги, зазначених в п. 1.2 цього Договору, становить 12500,00 грн і виплачується Замовником в такі строки 28 грудня 2023 року 12500,00 грн. Зобов`язання Замовника по оплаті послуг вважається виконаним в момент надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця або отримання готівкових грошових коштів Виконавцем.

2) договір № 14022401 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 14 лютого 2024 року, укладений між ТОВ «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ УКРАЇНА» (Виконавець) та ОСОБА_1 (Замовник) (далі Договір).

Згідно з пунктом 1.2 Договору перелік юридичних послуг, види та обсяг правової допомоги, що надається: проект позовної заяви.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.8 Договору розмір оплати за виконання з юридичних послуг/правової допомоги, зазначених в п. 1.2 цього Договору, становить 10500,00 грн і виплачується Замовником в такі строки 14 лютого 2024 року 10500,00 грн. Зобов`язання Замовника по оплаті послуг вважається виконаним в момент надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця або отримання готівкових грошових коштів Виконавцем.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем Виконавцю вартості послуг за надану правничу допомогу у розмірі 23000,00 грн.

З цього приводу суд ураховує, що норма статті 134 КАС України передбачає можливість здійснювати розподіл судових витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають сплаті, тобто, ще не сплачені стороною.

Правова позиція з цього питання викладена, зокрема у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, у якій Суд заначив про те, що «КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції».

Водночас принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

Одночасно з цим розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, з аналізу статті 134 КАС України випливає, що, крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в тому числі неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині п`ятій цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Відповідно до частин дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

За наведених обставин суд зазначає, що ця справа згідно з положеннями статей 4, 12, 263 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі.

Так, предмет спору у цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Окрім того, відповідно до частини шостої статті 12 КАС України справи про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг відносяться до справ незначної складності.

Отож, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову та розміру судового збору, конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання за наявними матеріалами (у письмовому провадженні), а також часткового задоволення позовних вимог суд уважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 04 січня 2024 року про перерахунок пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 січня 2024 року про перерахунок пенсії, прийнявши рішення за результатами її розгляду із врахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1211,20 грн сплаченого судового збору та 2000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 18 вересня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна