Справа № 320/45590/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.,

суддів: Аліменка В.О.,

Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 28.05.2023 №148.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року позовну заяву - залишено без руху та зобов`язано позивача надати уточнену позовну заяву та її копії відповідно до кількості учасників справи, в якій визначити належного відповідача, а у разі заявлені вимог до кількох відповідачів, обґрунтувати вимоги щодо кожного з них або уточнити позовні вимоги.

Позивач подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви та уточнену позовну заяву.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року адміністративний позов повернуто особі, яка з ним звернулась, на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, у зв`язку з тим, що позивач не усунув недоліки позовної заяви.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт зазначає, що ухвалюючи рішення про повернення позову суд проявив надмірний формалізм, оскільки фактично для вирішення спору по суті позов містив усі необхідні для цього відомості і до нього було додано всі необхідні копії документів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про скасування наказу.

Військова частина НОМЕР_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції. Відповідач зазначає, що оскільки позивач у наданий судом строк не усунув недоліки позовної заяви, то така позовна заява та додані до неї матеріали підлягали поверненню згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 312 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Суд першої інстанції, залишаючи адміністративний позов без руху зазначив, що відповідачем у справі зазначена - Військова частина НОМЕР_1 . У той же час, в прохальній частині позовних вимог заявлено вимоги до Військової частини НОМЕР_2 , яка не є стороною у цій справі. У зв`язку з чим, суд надав позивачу строк для подання уточненої позовної заяви та її копії відповідно до кількості учасників справи, в якій визначити належного відповідача, а у разі заявлені вимог до кількох відповідачів, обґрунтувати вимоги щодо кожного з них або уточнити позовні вимоги.

Позивач подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви та уточнену позовну заяву, у якій позивач зазначив Військову частину НОМЕР_2 , щодо якої заявлена позовна вимога про скасування наказу.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, зазначив, що позивача увільнено із займаної посади відповідно до наказу №148 від 28.05.2023, який прийнятий Військовою частиною НОМЕР_2 , проте позивачем в уточненій позовній заяві зазначено відповідачем - Військову частину НОМЕР_1 до якої відсутні вимоги. Отже, станом на час розгляду цієї справи позивачем визначені в ухвалі недоліки позовної заяви усунуті не були в повному обсязі, а саме: не подано уточнену позовну заяву з обґрунтуванням вимог до кожних з відповідачів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Пунктом 1 частини четвертої статі 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Так, відповідно до частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Тлумачення пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України дає підстави зробити висновок, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Колегія суддів вважає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 761/41071/19 від 06 березня 2023 року у справі № 160/19144/21.

Колегія суддів визнає слушними доводи позивача про те, що повернення позову у зв`язку з неусуненням недоліків може мати місце за умови, якщо недоліки позову є такими, що їхня наявність позбавляє суд можливості вирішити справу по суті та ухвалити рішення про повне чи часткове задоволення позову або повну чи часткову відмову у його задоволенні. Однак, в цьому випадку таких істотних недоліків не існувало, оскільки одним із відповідачем є Військова частина НОМЕР_2 , правомірність наказу якої у ці справі оскаржується, що не слугувало достатньою підставою для ухвалення судового рішення про повернення позову, оскільки суд міг вирішити про обґрунтованість позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 при розв`язанні цього юридичного спору.

Крім того, після відкриття провадження у справі суд першої інстанції (в разі наявності підстав, визначених нормами КАС) може провести підготовче судове засідання для з`ясування відповідно до частини другої статті 173 цього Кодексу, зокрема, питань щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Подібний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 січня 2024 року у справі № 320/14843/23.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі на підставі позовної заяви і доданих до неї доказів.

Натомість суд першої інстанції повернув позовну заяву лише з тієї підстави, що позивач не виконав вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху в установлений судом строк.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ як джерело права, притримується позиції, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (до прикладу, рішення у справі «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia), № 26746/05, параграф 110, від 20.02.2014).

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Колегія суддів дійшла висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, повернувши позовну заяву позивачу.

Відповідно до ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі викладеного, враховуючи, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала про повернення позовної заяви підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 243, 315, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна