Справа № 280/2797/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 280/2797/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року (суддя Максименко Л.Я.) у справі №280/2797/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії, -

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області від 22 березня 2024 року №53 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01 липня 2000 року по 21 травня 2001 року в Виробничому кооперативі Явір, з 12 вересня 2001 року по 27 травня 2009 року в Науково-Виробничій фірмі Хіміко- екологічні технології та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 15 березня 2024 року.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст..26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, в призначенні пенсії їй було відмовлено з посиланням на недостатність страхового стажу, при цьому, пенсійним органом не було зараховано до страхового стажу вказані періоди роботи. Позивачка посилалась на те, що факт роботи у вказані періоди підтверджений належним чином оформленою трудовою книжкою, у зв`язку з чим вважала протиправною відмову в призначенні їй пенсії.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області від 22.03.2024 № 53 про відмову у призначенні пенсії;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи 01.07.2000 по 21.05.2001 та з 12.09.2001 по 27.05.2009 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 березня 2024 року про призначення пенсії.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності пенсійного органу та необґрунтованості його рішення про відмову в призначенні пенсії, з огляду на безпідставність не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача, які відображені в трудовій книжці. Стосовно визначених пенсійним органом підстав для не зарахування періодів роботи до страхового стажу, суд зазначив те, що відсутність в інформаційній базі індивідуальних відомостей та в системі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків не є підставою для позбавлення особи права на призначення та виплату пенсії, оскільки особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належного внесення індивідуальних відомостей та належної сплати страхових внесків. Також суд зазначив, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, та заробіток (дохід) за періоди роботи, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Не погодившись з рішення суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову у повному обсязі. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач фактично посилається на ті обставини, які стали підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії та яким, на думку скаржника, судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 15 березня 2024 року звернулась із заявою до територіальних органів Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за призначенням пенсії, відповідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Головного управління ПФУ в Запорізькій області від 22 березня 2024 року №53 у призначенні пенсії позивачці було відмовлено, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Підставою для відмови в призначенні позивачці пенсії слугувало те, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01 липня 2000 року по 21 травня 2001 року, у зв`язку із відсутністю даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; з 12 вересня 2001 року по 27 травня 2009 року, у зв`язку із припиненням з 01 січня 2023 року російською федерацією участі в угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних держав у галузи пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачка звернулася з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, спірним у цій справі є правомірність визначення пенсійним органом страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що пенсійним органом не було зараховано до страхового стажу позивачки періоди її трудової діяльності з 01 липня 2000 року по 21 травня 2001 року та з 12 вересня 2001 року по 27 травня 2009 року.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У спірному випадку встановлено, що згідно інформації з трудової книжки позивачки ( НОМЕР_1 від 30 червня 1981 року) міститься записи про те, що з 01.08.1996 по 21 травня 2001 року вона працювала на посаді продавця магазину в Виробничому кооперативі Явір.

Крім того, згідно довідок від 12.06.2009, виданих Науково-виробничою фірмою ХЕТ ОСОБА_1 протягом періоду з 12 вересня 2001 року по 27 травня 2009 року працювала в Науково-виробничій фірмі ХЕТ підсобною робочою, збірником паперових виробів, контролером пакувального відділу готових виробів.

Таким чином, документально підтверджено факт роботи позивачки у спірні періоди.

В той же час, не заперечуючи такі факти, відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи з 01 липня 2000 року по 21 травня 2001 року через відсутність даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та з 12 вересня 2001 року по 27 травня 2009 року через припинення дії Угоди про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення.

Надаючи оцінку таким підставам відмови в зарахуванні періодів роботи до страхового стажу, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки відповідальність за не внесення індивідуальних відомостей про застраховану особу та несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, то відсутність в інформаційній базі індивідуальних відомостей та в системі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків за оскаржуваний період для нарахування пенсії не може бути підставою для позбавлення позивачку права на призначення та виплату пенсії. Такий висновок суд обгрунтував тим, що позивачка не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належного внесення індивідуальних відомостей та належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду її роботи.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом, зокрема, у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а та від 17 липня 2019 року у справі № 144/669/17.

Стосовно роботи позивачки на території російської федерації слід зазначити таке.

13.03.1992 набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода), відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюються згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

При цьому, відповідно до пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивачки, адже такий стаж нею набутий до ухвалення відповідних рішень.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необгрунтованості підстав не зарахування спірних періодів роботи позивачки до її страхового стажу.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року у справі №280/2797/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ч.5 ст.291 КАС України.

Повний текст постанови складено 19.09.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк