Справа № 420/11233/24
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не здійснення перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за весь період невиплати пенсії у встановленому Законом розмірі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є громадянкою України, яка з виїхала на постійне місце проживання до Держави Ізраїль. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 р. по справі № 540/5261/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити їй виплату пенсії, починаючи з 07.10.2009 р. з компенсацією втрати частини доходів. На виконання цього рішення, відповідачем в жовтні 2023 року на рахунок АТ "ОТП БАНК" нараховано пенсію за період з 07.10.2009 р. по 31.10.2023 р. на компенсацію втрати частини доходів загальною сумою 10827,61 грн. Позивач вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, не здійснивши перерахунок пенсії позивача після її поновлення, оскільки відповідачу для належного виконання рішення суду необхідно було автоматично здійснити перерахунок (індексацію) невиплаченої пенсії після її поновлення, так як це є похідним етапом пенсійних правовідносин після поновлення пенсії. Позивач вважає свої права порушеними, а бездіяльність відповідача протиправною, тому звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 16.04.2024 р. позовну заяву позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк на усунення недоліків.

Ухвалою від 26.04.2024 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

31.05.2024 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що Головним управлінням у порядку та у спосіб, що прямо передбачено Законом, виконано всі дії для виконання рішення суду, а саме: поновлено позивачу пенсію з 07.10.2009 р. з компенсацією втрати частини доходів згідно резолютивної частини рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 р. по справі № 540/5261/21 в межах покладених зобов`язань. Таким чином, розмір пенсії позивача складає 59,86 грн. (у розмірі, на який мала право позивач на дату припинення виплат). Наголошує на безпідставності вимог щодо здійснення перерахунку пенсії позивача, оскільки поновлення її пенсії відбувалось за Законом України "Про пенсійне забезпечення", а не за Законом № 1058, а Порядок, який затверджено Постановою № 124 не передбачає проведення перерахунку пенсій, що призначені та обчислені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". Також зазначає, що оскільки рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 р. по справі № 540/5261/21 виконано своєчасно, підстав для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у Головного управління нема.

З урахуванням вимог п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_1 є громадянкою України, якій у 1994 році по досягненні пенсійного віку та наявності 34 років 8 місяців 5 днів страхового стажу, призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 p. № 2262-XII.

Позивач виїхала з України до Держави Ізраїль на постійне місце проживання, де прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Згідно даних КП "ДСС" рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 р. по справі № 540/5261/21, яке набрало законної сили 08.08.2022 р., визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 08.07.2021 №4670/03-16 про відмову ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з 07.10.2009 р. з компенсацією втрати частини доходів.

На виконання цього рішення відповідачем здійснено перерахунок пенсії, яким поновлено позивачу з 07.10.2009 р., розмір пенсії встановлено в твердому розмірі - 59,86 грн.

Пенсію з 07.10.2009 р. по 31.03.2023 р. нараховано в березні 2023 року на рахунок в АТ КБ "ПриватБанк", згідно з виплатними реквізитами, наявними в електронній пенсійній справі.

Відповідно до ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 01.09.2023 р. у справі № 540/5261/21, в жовтні 2023 року на рахунок в АТ "ОТП БАНК" нараховано пенсію за період з 07.10.2009 р. по 31.10.2023 р. та компенсацію втрати частини доходів загальною сумою 10827,61 грн.

25.12.2023 р. представник позивача звернувся до відповідача із заявою, в якій серед іншого, просив повідомити підстави нездійснення перерахунку розміру пенсії та перерахувати розмір пенсії.

Листом від 26.12.2023 р. відповідач повідомив представника позивача, що на виконання рішення суду від 06.12.2021 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області поновлено ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 07.10.2009 р. у розмірі, на який ОСОБА_1 мала право на дату припинення виплати пенсії.

Вважаючи свої права порушеними, а бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулася до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Право на пенсію в Україні є конституційним правом громадянина України.

Спеціальним нормативно-правом актом, який регламентує принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до ст.7 Закону № 1058-ІV принципами загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Згідно із п.1 ст.8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону № 1058-ІV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст.ст.49, 51 Закону № 1058-ІV (в редакції до 07.10.2009 р.) виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого дана Верховною Радою України. У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, виплачується за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Водночас, рішенням від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені положення Закону від 09.07.2003 р. № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009, наведеними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як вказав Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV.

При цьому, призначення та отримання пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч.3 ст.35 та ст.46 Закону.

Судом встановлено, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 р. по справі № 540/5261/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з 07.10.2009 р. з компенсацією втрати частини доходів.

Щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в 1994 році позивачу призначено пенсію за віком за Законом № 1788-XII, виходячи із страхового стажу 34 роки 8 місяців 5 днів.

Відповідно до ст.19 Закону № 1788-XII, пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії.

Працівникам, зайнятим на роботах, передбачених пунктом "а" статті 13 і статтею 14 цього Закону, за кожний рік роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах, пенсія збільшується на 1 процент заробітку.

Мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. В умовах кризового стану економіки та спаду виробництва мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі не нижче межі малозабезпеченості.

Мінімальний розмір пенсії за віком підвищується у зв`язку із збільшенням величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості.

Максимальний розмір пенсії не може перевищувати трьох, а для працівників, зайнятих на роботах, передбачених пунктом "а" статті 13 і статтею 14 цього Закону, - чотирьох мінімальних пенсій за віком.

Розмір пенсії за віком, обчислений відповідно до цієї статті, не може перевищувати 75 процентів заробітку, за винятком мінімальних пенсій, підвищених за роки роботи понад 25 років у чоловіків і 20 - у жінок, а працівникам, зайнятим на роботах, передбачених пунктом "а" статті 13 і статтею 14 цього Закону, - 85 процентів заробітку.

З метою коригування рівнів пенсій, призначених до введення в дію цього Закону, провадиться їх перерахунок виходячи з рівня заробітної плати відповідних категорій працівників за станом на 1 січня 1992 року.

01.01.2004 р. набув чинності Закон № 1058-IV, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом (далі Закон № 1058-IV).

Пунктом 15 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV у редакції на дату його прийняття було встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 4 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV у редакції на дату його прийняття також було передбачено, що у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

01.10.2011 р. набув чинності Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 р. № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI).

Законом № 3668-VI розділ XV Закону № 1058-IV доповнено пунктом 4-1 такого змісту:

Для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії:

мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу;

збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

Закон № 3668-VI набрав чинності 01.10.2011 р., після того як позивачці призначено пенсію за віком, що не заперечується сторонами.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачка має страховий стаж 34 роки 8 місяців 5 днів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про розповсюдження на неї приписів ст.28 Закону № 1058-ІV з урахуванням пункту 4-1 Прикінцевих положень цього Закону.

Враховуючи викладене, суд не приймає доводи представника відповідача про неможливість застосування мінімального розміру пенсії, визначеного ст.28 Закону № 1058-ІV, через призначення позивачці пенсії на підставі Закону № 1788-XII, а не Закону №1058-ІV.

Крім того, відповідно до абз.3 ч.2 ст.27 Закону № 1058-ІV, розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому ч.ч.1, 2 ст.42 цього Закону.

Суд звертає також увагу, що ст.43 Закону № 1058-ІV регламентовані питання щодо перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.43 Закону № 1058-ІV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абз.1 ч.1 ст.40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до ч.2 ст.40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

За визначенням ст.1 Закону № 1058-ІV, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Стаття 28 Закону № 1058-ІV визначає мінімальний розмір пенсії за віком.

У редакції, чинній на дату поновлення позивачці пенсії, ч.1 ст.28 Закону № 1058-ІV передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Відповідно до ч.ч.2-3 ст.28 Закону № 1058-ІV з 1 січня 2018 року для осіб, які досягли віку 65 років, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Отже, наведеними нормами встановлено право на отримання особою мінімальної пенсії за віком за умови виконання двох умов - досягнення пенсійного віку та наявність необхідного страхового стажу.

Суд констатує наявність у позивача цих умов та виникнення права на отримання мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, відповідач не дотримався вказаних вище норм Закону №1058-ІV при перерахунку пенсії позивача після поновлення її виплати, не застосувавши мінімальний розмір пенсії, відповідно до ст. 28 Закону №1058-ІV, а призначивши її в твердому розмірі 59,86 грн. за наявності страхового стажу 34 роки 8 місяців 5 днів.

Згідно з ч.ч.2-3 ст.42 Закону № 1058-IV, яка регулює питання індексації та перерахунку пенсій, для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Із наведеного правового регулювання слідує, що з дня поновлення виплати пенсії позивачка користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно вимог Закону №1058-IV та будь-яких обмежень прав, як пенсіонера, якому призначено виплату пенсії за рішенням суду, наведеним Законом не встановлено.

Крім того, перерахунок пенсій здійснюється автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Отже, при поновленні позивачці пенсії відповідачем безпідставно відповідачем безпідставно визначено пенсію в твердому розмірі, оскільки Закон України №1058 не містить застережень щодо встановлення твердого розміру пенсійної виплати та заборону перерахунків пенсій осіб, які постійно проживають за межами України.

Крім того, Законами України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік передбачається зростання мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим пенсійний орган в автоматичному режимі перераховує мінімальний розмір пенсійних виплат для непрацюючих пенсіонерів, які досягли віку 65 років та мають страховий стаж не менше 30 років для жінок та 35 років для чоловіків, а тому посилання відповідача на відсутність у рішенні суду щодо зобов`язання проведення перерахунку пенсії у разі збільшення розмірів мінімальної пенсії позивачу є безпідставними.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу пенсії за віком у законодавчо встановлених розмірах, з урахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком, що призвело до порушення її права на належний розрахунок пенсії та подальшого підвищення її розміру відповідно до приписів ст.42 Закону № 1058-ІV.

Щодо зобов`язання відповідача нарахувати компенсацію втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-III (далі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з ч.1-2 ст.2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

З наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії).

Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, які викладені у постановах від 18.11.2014 р. у справі № 21-518а14, від 11.07.2017 р. у справі № 21-2003а16, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 р. у справі № 815/1226/18, Верховного Суду у постановах від 30.07.2020 р. у справі № 461/5775/16-а, від 30.07.2020 р. у справі № 802/798/18-а, від 24.09.2020 р. у справі № 0240/3646/18-а, від 24.09.2020 р. у справі № 806/1754/18, від 18.05.2022 р. у справі № 160/5259/20.

Враховуючи зазначені вище норми та обставини цієї справи щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачу пенсії за віком у законодавчо встановлених розмірах, з урахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком, суд приходить до висновку, що виплата пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до ч.2 ст.46 Закону № 1058-IV.

Таким чином, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу з 07.10.2009 р. пенсії за віком у законодавчо встановлених розмірах, з урахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 07.10.2009 р. з урахуванням встановленого законодавством мінімального розміру пенсії, підвищень та індексації відповідно до вимог статей 28, 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV, а також компенсації втрати частини доходів, з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивач сплатила 968,96 грн. судового збору, які мають бути стягнуті з відповідача на її користь.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.Валентини Грицак, буд.6, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.Валентини Грицак, буд.6, ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) з 07.10.2009 р. пенсії за віком у законодавчо встановлених розмірах, з урахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.Валентини Грицак, буд.6, ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) з 07.10.2009 р. з урахуванням встановленого законодавством мінімального розміру пенсії, підвищень та індексації відповідно до вимог статей 28, 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV, а також компенсації втрати частини доходів, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.Валентини Грицак, буд.6, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят п`ятдесят вісім) грн. 96 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко