Справа № 140/6503/24
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2024-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року ЛуцькСправа № 140/6503/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В. І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Савчин Анастасія Ігорівна, яка представляє інтереси ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), звернулася з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №3588 від 06 травня 2024 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частинах, що стосуються притягнення до дисциплінарного стягнення «ПОПЕРЕДЖЕННЯ ПРО НЕПОВНУ СЛУЖБОВУ ВІДПОВІДНІСТЬ» (пункт 1 зазначеного наказу), «СУВОРА ДОГАНА» (пункт 2 зазначеного наказу), позбавлення додаткової винагороди за квітень 2024 року, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 та щомісячної премії за квітень 2024 року (пункт 3 зазначеного наказу) старшого солдата в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти за квітень 2024 року, а саме щомісячну премію та додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, в сумі, в якій не було здійснено виплати старшому солдату ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 3588 від 06 травня 2024 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 05 червня 2022 року ОСОБА_1 проходив військову службу у складі 1-ї стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , яка у серпні 2023 року була приєднана до складу ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ). У подальшому старший солдат ОСОБА_1 був переведений до особового складу 44 запасної роти в/ч НОМЕР_1 .

Зазначає, що командир в/ч НОМЕР_1 полковник ОСОБА_2 та заступник командира військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_3 на КП військової частини НОМЕР_2 повідомили командира військової частини НОМЕР_2 , командирів рот військової частини НОМЕР_2 про необхідність виконання нового бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 14 квітня 2024 року №375дск.

Від виконання вищевказаного бойового завдання поставленого командуванням НОМЕР_3 окремої єгерської бригади імені Олекси Довбуша особовий склад 2 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 не відмовлявся, проте, виконати його було неможливо, оскільки окрім фізичного, морально-психологічного стану військовослужбовців, бойове завдання є явно злочинним.

Незважаючи на вищевказане, 06 травня 2024 року командиром в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) був прийнятий наказ №3588 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»: відповідно до пункту 1 вказаного наказу за відмову від виконання бойового розпорядження накладено дисциплінарне стягнення «ПОПЕРЕДЖЕННЯ ПРО НЕПОВНУ СЛУЖБОВУ ВІДПОВІДНІСТЬ» на старшого солдата ОСОБА_1 ; відповідно до пункту 2 за відмову від виконання бойового розпорядження накладено дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА» на старшого солдата ОСОБА_1 ; відповідно до пункту 3 начальнику фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 - головному бухгалтеру та начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 з метою врегулювання виплати військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 винагороди за квітень 2024 року, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №168, до наказу про виплату додаткової винагороди за квітень 2024 року ОСОБА_1 , вирішено не включати, як такого, що вчинив дії, які містять ознаки кримінального правопорушення та у відповідності до пункту 5 розділу XVI наказу Міністерства Оброни України від 7 червня 2018 року №260 позбавлено щомісячної премії за квітень 2024 року.

Позивач уважає, що мета і завдання службового розслідування належним чином не досягнуті, а процедура його проведення не дотримана. Так, під час проведення службового розслідування пояснення у позивача не відбирались, як і не складався акт про відмову позивача від надання пояснень. Вказує, що ОСОБА_1 не був повідомлений про проведення службового розслідування відносно нього, чим був позбавлений можливості надавати свої доводи, заперечення та докази. Зокрема відповідачем не вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, не вчинено дій, передбачених Порядком №608 та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування, зокрема, належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; не відбирались пояснення; не встановлювались характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця; причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

Окрім того, з огляду на вказані порушення, зазначає, що відповідачем не було встановлено, що позивач на момент оголошення бойового розпорядження був обмежено придатним та може проходити військову службу лише в частинах (підрозділах) забезпечення, тобто в тилу, у зв`язку із станом здоров`я старшому солдату ОСОБА_1 командування в/ч НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 не мали права давати накази на виконання бойового завдання на лінії зіткнення з противником.

У зв`язку із наведеним уважає, що наказ командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №3588 від 06 травня 2024 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, є протиправним, а позов таким, що підлягає задоволенню (арк. спр. 1-7).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 28 липня 2024 року позовні вимоги не визнав мотивуючи тим, що згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 від 08 квітня 2024 року № Р-450дск/окп з 14 квітня 2024 року для підсилення обороноздатності та часткової заміни підрозділів в/ч НОМЕР_1 в район дислокації останньої прибули підрозділи військової частини НОМЕР_2 .

Командиру військової частини НОМЕР_2 14 квітня 2024 року було доведено бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 від 14 квітня 2024 року № 1375 із завданням у термін до 05:00 15 квітня 2024 року виставити на позиції в батальйонний район оборони 2 єгерського батальйону в/ч НОМЕР_1 по 2 військовослужбовці та організувати спільне чергування на позиціях. До 19:00 15 квітня 2024 року прийняти батальйонний район оборони 2 єгерського батальйону з визначеними стиками, розмежувальними лініями, переднім краєм, РОП, BOП та позиціями.

Після отримання даного бойового розпорядження, командиром військової частини НОМЕР_2 було віддано бойове розпорядження від 14 квітня 2024 року №158дск з визначенням конкретних завдань командирам рот та окремих взводів. Командир 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , прибувши в розташування свого підрозділу, довів дане бойове розпорядження до особового складу роти, після чого особовий склад 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , в тому числі і позивач, відкрито відмовився від виконання даного бойового розпорядження, що призвело до не зайняття оборони на взводному опорному пункті, що створило умови для настання тяжких наслідків та прориву збройних сил російської федерації в смузі оборони військової частини НОМЕР_2 під час виконання військових обов`язків з відсічі і стримуванню збройної агресії російської федерації на території Донецької області, під час дії правового режиму воєнного стану.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04 травня 2024 року №112-ОД про підсумки службового розслідування щодо невиконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 14.04.2024 № 158дск особовим складом 1-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 (витяг додається), керуючись статтями 48, 55, 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24 березня 1999 року, на підставі Наказу Міноборони України від 07 червня 2018 року № 260, було видано наказ командира військової частини (з адміністративно-господарської діяльності) «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 06 травня 2024 року № 3588 (витяг додається), пунктом 2 якого за відмову від виконання бойового розпорядження було накладено дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА» на декількох військовослужбовців, зокрема і на старшого солдата ОСОБА_1 .

Пунктом 4 цього ж наказу було дано вказівку начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру в/ч НОМЕР_1 та начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 у відповідності до пункту 5 розділу XVI наказу Міністерства Оборони України від 7 червня 2018 року № 260 позбавити 20% щомісячної премії за квітень 2024 року старшого солдата ОСОБА_1 .

Стосовно виплати додаткової винагороди за квітень 2024 року повідомляє, що стрільця-помічника гранатометника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 не було включено до наказу командира військової частини НОМЕР_2 про виплату додаткової винагороди за квітень 2024 від 04 травня 2024 року №171-АГД, як такого, що не виконував бойові завдання за період з 01 квітня 2024 року по 16 квітня 2024 року.

З 17 квітня 2024 року, згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17 квітня 2024 року № 110, позивача було зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 на посаду СОЛДАТ РЕЗЕРВУ 44 ЗАПАСНОЇ РОТИ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 , перебуваючи на якій, позивач не залучався до виконання бойових завдань і не включався до наказу про виплату додаткової винагороди за період з 17 квітня 2024 року по 30 квітня 2024 року, як такий, якого визнано обмежено придатним до військової служби (арк. спр. 36-40).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та встановлено представнику позивача строк для усунення недоліків позовної заяви (арк. спр. 25-26).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (акт. спр. 32-33).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково, витребувано у в/ч НОМЕР_1 матеріали службового розслідування відносно старшого солдата ОСОБА_1 (арк. спр. 51-52).

Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08 червня 2022 року № 66 старшого солдата ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення і призначено на посаду стрільця - помічника гранатометника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 (зворот арк. спр. 43).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на підставі Директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 27 липня 2023 року № Д-44дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у 2023 році» НОМЕР_5 окремий стрілецький батальйон (військову частину НОМЕР_2 ) було підпорядковано до в/ч НОМЕР_1 .

Згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 від 08 квітня 2024 року № Р-450дск/окп з 14 квітня 2024 року для підсилення обороноздатності та часткової заміни підрозділів в/ч НОМЕР_1 в район дислокації останньої прибули підрозділи військової частини НОМЕР_2 .

Командиру військової частини НОМЕР_2 14 квітня 2024 року було доведено бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 від 14 квітня 2024 року № 1375 із завданням у термін до 05:00 15 квітня 2024 року виставити на позиції в батальйонний район оборони 2 єгерського батальйону в/ч НОМЕР_1 по 2 військовослужбовці та організувати спільне чергування на позиціях. До 19:00 15 квітня 2024 року прийняти батальйонний район оборони 2 єгерського батальйону з визначеними стиками, розмежувальними лініями, переднім краєм, РОП, BOП та позиціями. Після отримання даного бойового розпорядження, командиром військової частини НОМЕР_2 було віддано бойове розпорядження від 14 квітня 2024 року №158дск з визначенням конкретних завдань командирам рот та окремих взводів. Командир 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , прибувши в розташування свого підрозділу, довів дане бойове розпорядження до особового складу роти.

Як убачається із рапорту командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_4 від 15 квітня 2024 року, станом на 15 квітня 2024 року відповідно до бойового розпорядження від 14 квітня 2024 року №158дск особовому складу 1 стрілецької роти було поставлено завдання зайняти визначені спостережні пункту у населеному пункту Семенівка Донецької області, однак у зв`язку із критичним морально-психологічним та фізичним станом здоров`я, та не до укомплектованістю особовий склад не має можливості виконати поставлені завдання (арк. спр. 64).

Враховуючи зазначений рапорт, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15 квітня 2024 року №126-АД «Про призначення службового розслідування», вирішено за фактом невиконання бойового розпорядження від 14 квітня 2024 року №158дск військовослужбовцями 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 провести службове розслідування (зворот арк. спр. 64-65).

На виконання зазначеного наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15 квітня 2024 року №126-АД проведено службове розслідування та подано акт службового розслідування від 04 травня 2024 року (арк. спр. 58-64), в результаті якого винесено наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 04 травня 2024 року №112-ОД «Про підсумки службового розслідування», який, серед іншого, за фактом відмови від виконання бойового завдання під час дії воєнного стану та за порушення вимог абзаців 2, 3, 4, 5, 7 статей 11-12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, та у зв`язку з недостатністю дисциплінарної влади командира військової частини НОМЕР_2 матеріали службового розслідування направлено до в/ч НОМЕР_1 для накладання дисциплінарного стягнення щодо військовослужбовців, які були переміщені відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 16 квітня 2024 року №85-РС в склад в/ч НОМЕР_1 , серед яких старший солдат ОСОБА_1 (арк. спр. 44).

Відтак, наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06 травня 2024 року №3588 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04 травня 2024 року №112-ОД «Про підсумки службового розслідування» щодо невиконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 особовим складом 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 в/ч НОМЕР_1 , керуючись статтями 48, 55, 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, на підставі Наказу Міноборони України від 07 червня 2018 року №260, наказано, серед іншого: за відмову від виконання бойового розпорядження накласти стягнення за відмову від виконання бойового розпорядження накласти дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА» на старшого солдата ОСОБА_1 ; начальнику фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 - головному бухгалтеру та начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 відповідно до пункту 5 розділу XVI наказу Міністерства Оброни України від 07 червня 2018 року №260 позбавити 20% щомісячної премії за квітень 2024 року старшого солдата ОСОБА_1 (арк. спр. 42-43).

Позивач уважає незаконними пункти 1-3 зазначеного наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №3588 від 06 травня 2024 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частинах, що стосуються ОСОБА_1 , а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України Про оборону України, Про Збройні Сили України, Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до пункту 21 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.

Указ затверджено Законом України Про затвердження Указу Президента України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні.

Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 1 Закону №2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини друга статті Закону №2232-XII).

Частиною першою статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини) (частина друга вступу Статуту внутрішньої служби).

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, зокрема такі обов`язки: - свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; - бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; - беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; - постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; - дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; - вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.

Згідно із статтями 26-27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Статтею 30 Статуту внутрішньої служби визначено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до статті 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: Слухаюсь і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України від 24 березня 1999 року №551-XIV, затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту (частина третя преамбули Дисциплінарного статуту).

Відповідно до вимог статей 1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: - додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; - бути пильним, зберігати державну таємницю; - додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; - виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; - поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; - не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Абзацом 1 статті 7 Дисциплінарного статуту встановлено, що застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України заступники Міністра оборони України, командувачі видів Збройних Сил України користуються щодо підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача військ оперативного командування, а керівники структурних підрозділів Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України - дисциплінарною владою командира корпусу.

Відповідно до частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності (частина друга статті 45 Дисциплінарного статуту).

Згідно із статтею 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень встановлено статтями 83-95 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до частини першої статті 84, частини першої, третьої статті 85 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Згідно із статтею 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: 1) характер та обставини вчинення правопорушення; 2) його наслідки; 3) попередня поведінка військовослужбовця; 4) тривалість військової служби; 5) рівень знань про порядок служби.

З огляду на викладені норми Дисциплінарного статуту, підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. При цьому, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок є повноваженням суб`єкта його накладення. Крім того, положення наведеного законодавства, не містять жодних застережень щодо необхідності дотримання послідовності при застосуванні до осіб дисциплінарних стягнень, а передбачають необхідність застосування до особи, якою вчинено дисциплінарний проступок, дисциплінарного стягнення, співрозмірного з вчиненим нею проступком та з урахуванням обставин його скоєння.

Як зазначалось судом вище, наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06 травня 2024 року №3588 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04 травня 2024 року №112-ОД «Про підсумки службового розслідування» щодо невиконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 особовим складом 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 в/ч НОМЕР_1 , керуючись статтями 48, 55, 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, на підставі Наказу Міноборони України від 07 червня 2018 року №260, наказано, серед іншого: за відмову від виконання бойового розпорядження накласти стягнення за відмову від виконання бойового розпорядження накласти дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА» на старшого солдата ОСОБА_1 ; начальнику фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 - головному бухгалтеру та начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 відповідно до пункту 5 розділу XVI наказу Міністерства Оброни України від 07 червня 2018 року №260 позбавити 20% щомісячної премії за квітень 2024 року старшого солдата ОСОБА_1 .

При перевірці правомірності застосованого щодо позивача дисциплінарного стягнення суд повинен надати оцінку обов`язкам, що встановлені вказаними статтями та характеру їх виконання чи невиконання позивачем з огляду на фактичні обставини встановлені під час службового розслідування.

Відповідно до вимог статей 1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Статтею 3 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна досягається шляхом:

- виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

- особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;

- формування правової культури військовослужбовців;

- умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

- зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;

- підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

- своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

- чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Згідно із статтею 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

- додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

- бути пильним, зберігати державну таємницю; - додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

- виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

- поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

- не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Що ж до норм Статуту внутрішньої служби, які, на переконання відповідача порушив позивач, а саме: вимоги абзаців 2-5, 7 статті 11, статей 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби, статей 1, 3-4 Дисциплінарного статуту, якими передбачено наступне.

Згідно статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (стаття 12 Статуту внутрішньої служби).

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Солдат підпорядковується командирові відділення (стаття 127 Статуту внутрішньої служби).

Статтею 128 Статуту внутрішньої служби встановлено, що солдат зобов`язаний:

- підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою;

- знати тактику дій відділення в різних видах бою та вміло діяти в бою;

- знати та неухильно дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права;

- сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням;

- постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички;

- знати посади, військові звання і прізвища своїх безпосередніх та прямих начальників (до командира бригади включно);

- додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни;

- бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців;

- виконувати правила носіння військового одягу і взуття, своєчасно та акуратно їх лагодити, щоденно чистити і зберігати у визначених місцях;

- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання;

- повсякденно загартовувати себе, систематично вдосконалювати свою фізичну підготовку;

- своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів;

- ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки;

- неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках, додержуватися правил пожежної безпеки;

- виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників);

- у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття;

- під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

Старший солдат (старший матрос) є помічником командира відділення та зобов`язаний допомагати командирові відділення в навчанні солдатів, заміщувати його у разі відсутності.

Як зазначалось вже вище, статтею 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту, Військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби (стаття 4 Дисциплінарного статуту).

Щодо об`єктивної сторони складу дисциплінарного проступку, у вчиненні якого, за словами відповідача, винен позивач, то суд при наданні оцінки цьому елементу проступку враховує, що відповідно до пункту 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно із статтею 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України.

На виконання статті 85 Дисциплінарного статуту Наказом Міністерства оборони України 21 листопада 2017 року №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Як встановлено судом, рапортом командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_4 від 15 квітня 2024 року, станом на 15 квітня 2024 року відповідно до бойового розпорядження від 14 квітня 2024 року №158дск особовому складу 1 стрілецької роти було поставлено завдання зайняти визначені спостережні пункту у населеному пункту Семенівка Донецької області, однак у зв`язку із критичним морально-психологічним та фізичним станом здоров`я, та не до укомплектованістю особовий склад не має можливості виконати поставлені завдання.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15 квітня 2024 року №126-АД «Про призначення службового розслідування», вирішено за фактом невиконання бойового розпорядження від 14 квітня 2024 року №158дск військовослужбовцями 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 провести службове розслідування.

Згідно з пункту 1 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; - внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України Про запобігання корупції, а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Згідно із пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Як передбачено пунктом 1 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: - дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; - виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; - розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Відповідно до розділу V Порядку №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Згідно з пункту 1 розділу VI Порядку №608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

З матеріалів справи, судом встановлено, що за результатами проведення службового розслідування складено акт службового розслідування, зі змісту якого встановлено, що військовослужбовцями 1 роти військової частини НОМЕР_2 в/ч НОМЕР_1 , серед яких значиться і позивач, не виконано бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 в/ч НОМЕР_1 від 13 квітня 2024 року №158дск, чим порушено вимоги статей 123, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

В межах службового розслідування для з`ясування причин і умов невиконання вимог бойового наказу, 18 квітня 2024 надані пояснення від позивача, в яких останній зазначить, що «У зв`язку з різким переміщенням з одного напрямку на інший, беручи до уваги що рішенням ВЛК від 24.01.24р на підставі статей 76-б, 61-б, 75-г, 23-г, графи ІІ Розкладу хвороб обмежено придатний до військової служби, та довго тривалого перебування в зоні бойових дій, відсутності ротацій та належного відпочинку через що в мене погіршився фізичний стан (потребую хірургічного втричення), морально-психологічний стан. Як наслідок я неготовий до виконання бойових завдань» (арк. спр. 46).

Дана обставина спростовує покликання позивача про те, що у ОСОБА_1 не відбирались пояснення та він не був повідомлений про проведення службового розслідування.

Суд також відхиляє посилання позивача про те, що службове розслідування було проведено за один день, адже наказ командира військової частини НОМЕР_2 №126-Ад «Про призначення службового розслідування» датований 15 квітня 2024 року, відтак акт службового розслідування складено та підписано 04 травня 2024 року, що свідчить про те, що таке розслідування тривало більше 2 тижнів (арк. спр. 58-65).

Щодо захворювання позивача, суд зауважує, що в дійсності, довідкою військово-лікарської комісії від 24 січня 2024 року №154 підтверджується, що старший солдат ОСОБА_1 , на підставі статей 76-б, 61-б, 75-г, 23-г, графи ІІ Розкладу хвороб обмежено придатний до військової служби.

Особи, визнані обмежено придатними до військової служби, непридатні до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Військовослужбовці, визнані обмежено придатними до військової служби, придатні до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах (зворот арк. спр. 11-12).

Згідно статті 254 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Статтею 255 Статуту внутрішньої служби передбачено, що амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.

Відповідно до статті 257 Статуту внутрішньої служби висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб.

В той же час, стаття 260 Статуту внутрішньої служби передбачає, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини.

У разі необхідності надання особі екстреної медичної допомоги у відповідності до Закону України «Про екстрену медичну допомогу», кожен громадянин України та будь-яка інша особа мають право звернутися за отриманням екстреної медичної допомоги до найближчого відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги чи іншого закладу охорони здоров`я, який може забезпечити надання такої допомоги.

Отже, у випадках, коли військовослужбовець потребує екстреної (невідкладної) медичної допомоги, він має право самостійно звернутися за медичною допомогою до найближчих закладів охорони здоров`я, в тому числі, зателефонувавши до служби екстреної медичної допомоги за телефоном 103. При цьому військовослужбовець повинен повідомити медичним працівникам про те, що він перебуває на військовій службі у Збройних Силах України та доповісти безпосередньому командиру (начальнику).

Суд наголошує, що позивач не звертався до лікарень за медичною допомогою, не потребував стаціонарного лікування або екстреної (невідкладної) медичної допомоги.

Щодо наявності у позивача довідки військово-лікарської комісії від 24 січня 2024 року №154 в якій зазначено про обмежену придатність до військової служби, суд зазначає наступне.

Підпунктом г пункту 20.3 наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402 Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України встановлено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови, зокрема, такого змісту: Обмежено придатний до військової служби.

Одночасно з постановою ВЛК в індивідуальному порядку з урахуванням військової спеціальності, займаної посади, віку, роботи, що фактично виконується, пристосованості до неї того, хто пройшов медичний огляд, у постанові у довільній формі вказується, які види служби та роботи протипоказані цій особі. Особи, визнані обмежено придатними до військової служби, - непридатні до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Військовослужбовці, визнані обмежено придатними до військової служби, придатні до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги те, що позивач визнаний обмежено придатним до військової служби, останній вважається придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Разом з тим, суд зазначає, що обмежена придатність позивача не може слугувати причиною невиконання бойового наказу, оскільки служба у частинах (підрозділах) забезпечення можлива на всій території України.

Суд наголошує, що приписами Дисциплінарного статуту визначено можливість реагування керівним складом на військовослужбовця за фактичне невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

В разі виникнення таких обставин командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Інститут дисциплінарної відповідальності є самостійним інститутом права, що підтверджується наявністю окремих ознак правового інституту: - однорідність фактичного змісту; - юридична єдність (комплексність) норм; - законодавча відособленість.

Дисциплінарна відповідальність, як самостійний вид юридичної відповідальності, є елементом у структурі правової системи країни та важливим чинником забезпечення дисципліни та правопорядку.

Дисциплінарний проступок, в контексті дисциплінарної відповідальності, можливо охарактеризувати як протиправну дію чи бездіяльність службовця, що порушує встановлений порядок виконання своїх обов`язків, встановлені вимоги до військової дисципліни або громадського порядку.

В свою чергу, дисциплінарне стягнення є мірою відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яке лежить у колі дискреційних повноважень суб`єкта, відповідального та зацікавленого у дотриманні службовцем відповідних вимог дисципліни. Дисциплінарне стягнення виступає результатом карного процесу уповноваженої на це особи, що несе в собі наслідки особистого немайнового та майнового характеру.

Такі стягнення виражаються у вигляді негативної оцінки до певної події та засудженні поведінки службовця, вину та причетність якого буде належним чином встановлено.

У зв`язку з чим, заходи реагування у виді дисциплінарного стягнення є результатом встановлення істини у певній події, яка порушує вимоги дисципліни або належності виконання покладених на особу обов`язків з проходження служби. Такі заходи мають на меті попередити особу про необхідність дотримання встановлених до неї вимог, а також про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни, що повинно спонукати службовця належним чином виконувати свої обов`язки та попередити, що усі наступні порушення не будуть залишені поза увагою.

До аналогічно висновку прийшов і Восьмий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 02 січня 2024 року у справі № 380/3633/23.

Також, суд наголошує, що позивачем не заперечується факт невиконання бойового наказу.

Крім того, суд вважає, що позивач фактично не погоджується із бойовим наказом, оскільки його визнано обмежено придатним до військової служби згідно висновку військово-лікарської комісії, разом з тим бойовий наказ не є предметом розгляду в межах даної справи.

Разом із тим суд зауважує, що згідно із довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 19 квітня 2024 року №238, старший солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 14 квітня 2023 року по 30 січня 2023 року, з 14 квітня 2023 року по 07 травня 2023 року, з 16 травня 2023 року по 06 серпня 2023 року, з 22 вересня 2023 року по 27 травня 2023 року, з 10 грудня 2023 року по 26 грудня 2023 року, з 24 січня 2024 року по 10 лютого 2024 року, з 23 лютого 2024 року по 16 квітня 2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в селі Степове, селі П`ятихатки Василівського району Запорізької області (арк. спр. 10).

Відтак, вказана довідка підтверджує факт виконання бойових завдань на лінії зіткнення з 24 січня 2024 року по 10 лютого 2024 року, з 23 лютого 2024 року по 16 квітня 2024 року, тобто після отримання довідки військово-лікарської комісії від 24 січня 2024 року №154.

Враховуючи наведене, а дослідивши акт службового розслідування, судом встановлено, що в ході службового розслідування достовірно встановлений факт непокори, а саме невиконання бойового розпорядження командира.

При цьому, наведені вище норми права не пов`язують можливість невиконання наказу командира із станом здоров`я чи певними психологічними настроями.

Отже, доводи позивача про те, що він відмовився від виконання бойового розпорядження командира у зв`язку із погіршенням фізичного та морально-психологічного стану не є причиною для невиконання наказу командира.

Схожа позиція висловлена і в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі №500/81/23.

Суд враховує позицію Верховну Суду висловлену у постанові від 07 грудня 2021 року у справі №120/278/20-а, відповідно до якої повноваження стосовно оцінки обставин, встановлених службовим розслідуванням, надання оцінки критеріям, які враховуються при обранні виду стягнення, тяжкості проступку та заподіяній шкоді, ставленню порушника до службових обов`язків, визнанню особою своєї вини в ході службового розслідування, рівень її кваліфікації тощо, є виключними дискреційними повноваженнями відповідної посадової особи, у даному випадку командира в/ч НОМЕР_6 , оскільки результатом реалізації таких повноважень є обрання одного з восьми можливих видів дисциплінарних стягнень.

Так, дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно із частиною другою статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v.Bulgaria» № 30985/96).

Згідно із Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 11 березня 1980 року, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, вибір одного із видів дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень органу, що має право приймати рішення за результатами розгляду дисциплінарного провадження.

Схожа позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2023 року у справі №240/44051/21, від 28 червня 2023 року у справі №640/20223/20 та інших.

Так, у ході розгляду спірних правовідносин, суд вважає, що висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в Державі. Такий висновок сформований на підставі належних та допустимих доказів, тому суд погоджується з аргументами відповідача про те, що спірний наказ є правомірним та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення співмірним до вчиненого проступку.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача і, як наслідок, відмови у задоволенні позовних вимог.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович