Справа № 200/2274/24
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року справа №200/2274/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року у справі № 200/2274/24 (головуючий І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

В квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості по пенсії за період з 24.11.2022 по 31.12.2023; зобов`язати відповідача виплати позивачу нараховану заборгованість по пенсії за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 пенсії в розмірі 89967,70 грн. зі здійсненням компенсації втрати частини доходів згідно ст.46 Закону України №1058-ІV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за вислугу років призначеної на виконання судового рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/1647/23. Так, після призначення пенсії позивачу, яке фактично в повному обсязі відбулося 01.01.2024, відповідач заборгованість по пенсії, яка виникла в зв`язку із тривалими судовими спорами за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 в розмірі 205500,06 грн., позивачу не сплатив пославшись на відсутність коштів. Позивач вважає бездіяльність щодо невиплати пенсії відповідачем протиправною, що стало підставою для звернення до суду. Крім того, позивач вважає, що має право на компенсацію, передбачену Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року у справі № 200/2274/24 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 24.11.2022 по 3112.2023 включно в розмірі 89967,70 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 включно в розмірі 89967,70 грн. В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що доплата, нарахована на виконання рішення суду за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 в сумі 89967,70 грн. Сума доплати, нарахована позивачу на виконання рішення суду у справі №200/1647/23, обліковується в Головному Управлінні та включена до переліку отримувачів пенсій. Бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік на сьогодні не затверджено.

Головним управлінням в межах наданої компетенції вживаються заходи щодо виплати нарахованої доплати на виконання рішення суду у справі №200/1647/23 в межах наданих функціональних повноважень. Підстави для визнання протиправними бездіяльності Головного управління щодо невиплати нарахованої Позивачу доплати до пенсії за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 в сумі 89967,70 грн, відсутні.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як встановлено рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі № 200/1647/23, яке набрало законної сили 05.12.2023, 24.11.2022 позивач звернувся із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, за принципом екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняло 30.11.2022 рішення № 43, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років з підстав відсутності необхідного страхового стажу. У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зазначено про те, що спеціальний стаж ОСОБА_1 з 01.01.2007 по 11.07.2017 обчислено за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У вказаному вище рішенні зазначено про те, що період роботи в ДП Дзержинськвантажтранс з 20.09.2004 по 31.12.2006, відповідно довідки № 09/111 від 28.03.2014 можливо зарахувати до спеціального стажу за умови долучення рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсій на пільгових умовах або вислугу років в разі ліквідації підприємства, установи, організації, оскільки зазначена вище організація припинила свою діяльність.

У спірному рішенні вказано, що довідка № 38 видана за період роботи з 18.07.2017. Крім того зазначено, що позивач за наданими ним документами матиме право на призначення пенсії за віком з 24.04.2025.

Не погодившись з рішенням від 30.11.2022 рішення № 43 позивач оскаржив його до Донецького окружного адміністративного суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі №200/1647/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 30.11.2022 № 43 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, що прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.11.2022.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.11.2022 про призначення йому пенсії за вислугу років з вирішенням питання щодо наявності у ОСОБА_1 права на зарахування до його пільгового страхового стажу періодів його роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років з 17.06.1986 по 31.12.2006 в Дзержинському Вантажно-транспортному управлінні Артемвантажтранс(з 01.04.1992 ВТУ Дзержинськвантажтранс в/о Дзержинськвугілля, з 01.01.2005 ВП Дзержинське вантажно-транспортне управління ДП Донецька вугільна коксова компанія) в якості слюсаря з ремонту рухомого складу, майстром з ремонту локомотиву, заступником начальника ДЕПО, заступником начальника рухового складу, начальником служби рухомого складу, головним інженером, помічником машиніста тепловоза, машиністом тепловоза, періоду з 18.07.2017 по 08.01.2019 року в ДП Рутекс Керам ТОВ Рутекс Керам в якості машиністу тепловозу, старшого машиніста тепловозу, періоду з 28.01.2019 по 09.07.2020 в ДП Рутекс Керам ТОВ Рутекс Керам в якості старшого машиніста тепловоза, машиніста тепловоза, періоду з 10.07.2020 по 11.11.2020 в ПАКТ Веско машиністом тепловозу Залізничного цеху, періоду з 12.11.2020 по 22.07.2022 в ДП Рутекс Керам ТОВ Рутекс Керам у якості машиніста тепловозу та з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24.11.2021 набуло чинності 05.12.2023.

Відповідачем рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/1647/23 виконано, що підтверджується розпорядженням про перерахунок пенсії позивача від 20.12.2023 та не заперечується позивачем.

Згідно наданого відповідачем розрахунку нарахованої пенсії за період з листопада 2022 по грудень 2023 по пенсійній справі позивача, сума боргу за цей період складає 89 967,70 грн.

У відповідь на запит позивача від 09.02.2024 відповідач листом від 01.03.2024 № 4805-2892/Б-02/8-0500/24 повідомило, що позивачу з 24.11.2022 призначено пенсію за вислугу років з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. Розмір призначеної пенсії з 24.11.2022 - 6723,07 грн, з 01.03.2023 - 6823,07 грн. Виплату пенсії розпочато з січня 2024 року.

Заборгованість з виплати пенсії на виконання рішення суду по пенсійній справі обліковується за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 89967,70 грн. Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату сум, призначених за рішенням судів проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України. З огляду на положення ст.72, 73 Закону № 1058, кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, їх використання на цілі, не передбачені цим Законом, забороняється. Згідно з Положенням про Пенсійний фонд України, яке затверджене постановою КМУ від 23.07.2014 № 280 Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України, бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України органом, який реалізує означену політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до ст.23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства (п.п. 20, 24 п.1 ст.116 Бюджетного кодексу України № 2456-VI від 08.07.2010). Нараховані на виконання рішень суду кошти виплачуються в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Виплати за рішеннями суду, як такі, що не передбачені бюджетом Пенсійного фонду та потребують додаткового фінансування, обліковуються у відповідача та будуть фактично виплачені після отримання відповідного фінансового ресурсу.

Позивач звернувся до суду з цим позовом з метою захисту порушеного права в частині невиплати йому пенсії за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 року в розмірі 89967,70 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до положень ст.5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Ст.8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Ч.3 ст.4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Згідно положень ст.47 Закону №1058-VI пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону №1058-IV.

Так, згідно з положеннями частини першої зазначеної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу норм ст.49 Закону №1058-IV вбачається, що визначені законодавством підстави припинення виплати пенсії не є вичерпними. Проте, зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що інші випадки для припинення виплати пенсії повинні також бути передбачені саме законом.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч.3 ст.35 та ст.46 цього Закону.

Ч.2 ст.46 Закону №1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Суд зазначає, що відповідач, здійснивши на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі №200/1647/23 призначення пенсії позивача з 24.11.2022, безпідставно, всупереч вимогам ч.2 ст.46 Закону №1058-IV не виплатив позивачу заборгованість по пенсійним виплатам, що утворилася за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 включно.

Відповідачем не наведено жодної норми Закону №1058-IV, що передбачає законність невиплати нарахованої суми заборгованості з пенсії.

При цьому, в якості підстави для невиплати пенсії у спірний період відповідач посилається на відсутність коштів в бюджеті Пенсійного фонду України та зазначає, що пенсія за вказаний період буде виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

Нормами ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Суд враховує, що в силу положень ст.1 Протоколу 1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 № 475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї, визначено: Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Суд звертає увагу на те, що конституційне право позивача на отримання пенсії не може бути обмежено з огляду на приписи Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Невиплата пенсії, яка гарантована Конституцією України, є прямим порушенням ст. 1 Протоколу 1 до Європейської Конвенції з прав людини.

Суд також зазначає, що відповідно до рішень ЄСПЛ Кечко проти України (заява N 63134/00, п. п. 23, 26) та Ромашов проти України (заява № 67534/01, п. 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

У справі Кечко проти України (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23). У п. 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях ЄСПЛ у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України (заява № 70297/01) та у справі Бакалов проти України (заява №14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (п. п. 48 та 40 цих рішень відповідно).

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, гарантованих державою.

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Отже, посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань, як підставу для відмови у виплаті позивачу заборгованості з пенсії, є необґрунтованими, оскільки гарантовані законом виплати, пільги, тощо неможливо поставити в залежність від видатків бюджету.

Таким чином, невиплата заборгованості з пенсії за відсутності передбачених законом підстав є порушенням права позивача на мирне володіння своїм майном, яке є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин суд першої інстанції дійшов висновку, що бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті пенсії, нарахованої за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 включно в розмірі 89967,70 грн., є протиправною.

Щодо тверджень відповідача про те, що спір у справі, що розглядається, фактично є тотожним спору у справі №200/1647/23, оскільки він виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Суд вказує, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/1647/23 позивачу призначено пенсію. Тобто фактично вирішено питання щодо призначення пенсії позивачу.

Питання щодо заборгованості з пенсійних виплат, нарахованих та не виплачених органом Пенсійного фонду України за період з дати призначення пенсії 24.11.2022 по 31.12.2023 включно не було предметом правової оцінки суду у справах № 200/1647/23. Спір щодо виплати пенсії, в межах цієї справи не вирішувався.

Таким чином, між сторонами у справі № 200/2274/24 виник новий спір щодо права на отримання позивачем належних пенсійних виплат за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 включно, проведених на виконання рішення суду про зарахування певних періодів до пільгового стажу позивача та розгляду заяви позивача про призначення пенсії.

За таких обставин, доводи відповідача про те, що питання виплати позивачу недоплаченої пенсії за період з 24.11.2022 по 31.12.023 охоплюється рішенням суду у справі № 200/1647/23 та належить до предмета його виконання, є помилковими.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року у справі № 200/2274/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року у справі № 200/2274/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 19 вересня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко