Справа № 280/6462/24
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

18 вересня 2024 року (16:50)Справа № 280/6462/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

10.07.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач), в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійснені виплати: щомісячного основного та щомісячного додаткового грошового забезпечення, з урахуванням розмірів посадового окладу, премії, надбавки за особливості проходження служби, визначених наказом відповідача по стройовій частині від 13.10.2022 №287 (абз. 2 п. 6.19.), - за період з 1 серпня 2023 року по 22 грудня 2023 року; надбавки за вислугу років, у розмірі 30% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим спеціальним) званням - за весь час з моменту виникнення права на неї; додаткової винагороди, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міноборони від 07.06.2018 №260 - з 1 серпня 2023 року по 22 грудня 2023 року - 100000,00 грн., щомісячно;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснені виплати: компенсації за невикористану відпустки за 2022 та 2023 роки; компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій (за 2023 рік); матеріальної допомоги за 2023 рік для вирішення соціально-побутових питань; щомісячної премії в розмірі 613% посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби у розмірі 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01.12.2023 по 22.12.2023;

зобов`язати відповідача виплатити: щомісячне основне та щомісячне додаткове грошового забезпечення, з урахуванням розмірів посадового окладу, премії, надбавки за особливості проходження служби, визначених наказом відповідача по стройовій частині від 13.10.2022 №287 (абз. 2 п. 6.19.), - за період з 1 серпня 2023 року по 22 грудня 2023 року (з урахуванням виплачених сум); надбавку за вислугу років, у розмірі 30% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням - за весь час з моменту виникнення права на неї; додаткову винагороду, передбачену п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міноборони від 07.06.2018 №260 - з 1 серпня 2023 року по 22 грудня 2023 року - 100000,00 грн., щомісячно;

зобов`язати відповідача виплатити: компенсацію за невикористану відпустку за 2022 та 2023 роки; компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій (за 2023 рік); матеріальну допомогу за 2023 рік для вирішення соціально-побутових питань; щомісячну премію в розмірі 613% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01.12.2023 по 22.12.2023;

зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати належних позивачу при звільнені сум по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за період з 01.08.2023 до звільнення позивача зі служби 22.12.2023, всі належні позивачу виплати (складові грошового забезпечення) здійсненні не у повному обсязі. Вказує, що з 01.08.2023 по 22.12.2023 не у повному обсязі здійснена виплата додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 (із розрахунку 100 000,00 грн. на місяць). Відповідач, у день звільнення зі служби остаточний розрахунок з позивачем не провів, зокрема, відповідно до наказу від 22.12.2023 №377 (по стройовій частині) не виплатив: компенсацію за невикористану основну відпустку за 2022, 2023 роки, компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій; матеріальну допомогу за 2023 рік для вирішення соціально-побутових питань; щомісячну премію в розмірі 613% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01.10.2023 по 22.12.2023. Також, відповідачем не виплачена надбавка за вислугу років, у розмірі 30% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням - за весь час з моменту виникнення права на неї. Письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми (у грошовому вираженні) у день звільнення відповідач позивачу не видав. Вважає бездіяльність відповідача щодо нездійснення всіх виплат (за період з 01.08.2023 до 22.12.2023) протиправною, такою, що порушує право позивача на соціальне забезпечення як колишнього військовослужбовця. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 15.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. №35327 від 30.07.2024) проти позовних вимог заперечує. Зазначає, що щомісячне основне та щомісячне додаткове грошове забезпечення, з урахуванням розмірів посадового окладу, премії, надбавки за особливості проходження служби, визначених наказом командира військової частини від 13.10.2022 №287 (абз. 2 п. 6.19.) за період з 01 серпня 2023 року по 22 грудня 2023 року, у відповідності до Порядку №260 позивачу нарахована та виплачена. Щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, п.2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяких іншим особам, затвердженого Наказом Міноборони від 07.06.2018 №260 - за період з серпня 2023 року по 31 грудня 2023 року, то відповідач зазначає, додаткова винагорода за серпень 2023 року (за перебування у відпустці з 01.08.2024 по 05.08.2023 та за перебування на стаціонарному лікуванні з 06.08.2023 по 17.08.2023) була виплачена в розмірі 48387,10 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці. Також, у спірний період позивач перебував у відпустці за станом здоров`я з 20.08.2023 по 18.09.2023, з 06.10.2023 по 25.10.2023 у відпустці за станом здоров`я, з 30.10.2023 по 15.11.2023 на стаціонарному лікуванні з загальним захворюванням, а не внаслідок отримання поранення, тому підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за період з серпня 2023 року по 31.12.2023 не має. Щодо виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку за 2022 рік та 2023 рік; компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій (за 2023 рік); матеріальну допомогу за 2023 рік для вирішення соціально-побутових питань; щомісячну премію, надбавку за особливості проходження служби, з урахуванням окладу за військове за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01.12.2023 по 22.12.2023, то відповідач вказує, що компенсацію за невикористану відпустку за 2022, 2023 роки та додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік позивачу виплачено у розмірі 42594,12 грн. Також, щомісячну премію, надбавку за особливості проходження служби, з урахуванням окладу за військове за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01.12.2023 по 22.12.2023 виплачено у розмірі - 12659,43 грн. В той же час, позивач рапорт щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань не подавав, а тому позивачу не була виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань у 2023 році. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

08.08.2024 представник позивача подав суду відповідь на відзив, у якому вказує, що твердження відповідача щодо виплати позивачу за період з 01.08.2023 по 22.12.2023 грошового забезпечення у повному обсязі не відповідають дійсності, позивач не отримував також 48387,10 грн. додаткової винагороди, Також відповідач не надав розрахунок належної позивачу при звільненні суми премії, компенсації за невикористану відпустку.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 22.12.2023 №377 позивачу наказано виплатити:

компенсацію за невикористану основну відпустку за 2022 рік та 2023 рік;

компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік;

премію в розмірі 613% посадового окладу;

надбавку за особливості проходження служби розмірі 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01.12.2023 по 22.12.2023.

У наказі зазначено, що матеріальна допомога за 2023 рік для вирішення соціально-побутових питань не виплачена.

Позивач зазначає, що на момент звернення до суду відповідач не здійснив виплати, зазначені у наказі від 22.12.2023 №377.

Крім того, відповідач протиправно не виплатив позивачу:

щомісячне основне та щомісячне додаткове грошового забезпечення, з урахуванням розмірів посадового окладу, премії, надбавки за особливості проходження служби, визначених наказом відповідача по стройовій частині від 13.10.2022 №287 (абз. 2 п. 6.19.) за період з 1 серпня 2023 року по 22 грудня 2023 року;

надбавку за вислугу років, у розмірі 30% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим спеціальним) званням - за весь час з моменту виникнення права на неї;

додаткову винагороду, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міноборони від 07.06.2018 №260 - з 1 серпня 2023 року по 22 грудня 2023 року - 100000,00 грн., щомісячно.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

В силу статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно пункту першого статті 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 у розмірі виходячи зі 100 000 грн. в за період з 01.08.2023 по 22.12.2023, то суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», відповідно до пункту 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин).

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, відповідно до пункту 1 Постанови №168, підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень є те, що військовослужбовці: 1) беруть безпосередню участь у бойових діях; 2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

При цьому, суд зазначає, що наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально.

За відсутності документального підтвердження неведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000,00 грн. не виникає.

Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168, установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Згідно пункту 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі Порядок №260), на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;

на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;

з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;

30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.

Також, пунктом 11 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку №260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Згідно пункту 13 розділу XXXIV Порядку №260, військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач отримав мінно-вибухову травму.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №10917, позивач знаходився у стаціонарі з 09.08.2023 по 15.08.2023 з основним діагнозом: наслідки мінно-вибухової травми… (а.с.16).

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 06.08.2023 №221, позивач з 06.08.2023 вибув на лікування у зв`язку із раніше отриманим пораненням (а.с.26).

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 15.08.2023 №463Т травма тяжкого ступеню, поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини. Також відповідно до вказаної Довідки, позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с.17).

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 20.08.2023 №235, позивач з 20.08.2023 вибув на лікування у зв`язку із раніше отриманим пораненням (а.с.24).

Відповідного до відпускного квитка №169, термін відпустки позивача з 20.08.2023 по 18.09.2023 (а.с.28).

Отже, за вказаний період позивач має право на отримання додаткової винагороди, відповідно до п. 11,13 розділу XXXIV Порядку №260.

В той же час, відповідно до Довідки №2928фс від 28.07.2024 позивачу за серпень 2023 року нараховано 48387,10 грн. (а.с.58).

Відповідач у відзиві зазначає, що позивачу виплачена додаткова винагорода за період з 01.08.2023 по 17.08.2023.

Відтак, відповідачем позивачу протиправно не нарахована додаткова винагорода за період з 20.08.2023 по 18.09.2023, коли позивач перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Також, відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 27.09.2023 №2708/3 травма тяжкого ступеню, поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини. Також відповідно до вказаної Довідки, позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с.30).

Відповідно до відпускного квитка № 256 (а.с.29), термін відпустки позивача з 06.10.2023 по 04.11.2023 (а.с.28).

Отже, за період з 06.10.2023 по 04.11.2023 позивач мав право на отримання додаткової винагороди, відповідно до п. 13 розділу XXXIV Порядку №260.

Проте, відповідач у відзиві вказує, що відпустка позивача з 06.10.2023 була пов`язана із загальним захворюванням, а тому позивач не має право на отримання додаткової винагороди.

Суд із таким твердження не погоджується, оскільки відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 27.09.2023 №2708/3 позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів після поранення (а.с.30).

Період дії вказаної довідки 30 днів з 27.09.2023, відповідно охоплює надану позивачу відпуску з 06.10.2023 по 04.11.2023.

Відтак, суд вважає, що у період з 06.10.2023 по 04.11.2023 позивач перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення, та відповідно, має право на виплату винагороди у розмірі 100000 грн. за час цієї відпустки.

Відтак, матеріалами справи підтверджено право позивача на отримання ним додаткової винагороди за період з 01.08.2023 по 17.08.2023 (яка була нарахована відповідно до Довідки №2928фс від 28.07.2024).

Також, матеріалами справи підтверджено, що позивач має право на виплату додаткової винагороди за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення у період з 20.08.2023 по 18.09.2023 та з 06.10.2023 по 04.11.2023.

За цей період відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивача додаткову винагороду.

В той же час, матеріали справи не містять доказів того, що позивач має право на додаткову винагороду за весь період з 01.08.2023 по день звільнення 22.12.2023.

Так, після 04.11.2023 відсутні докази перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з отриманням тяжкого поранення, а також відсутні докази перебування позивача у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Відтак, вказана позовна вимога підлягає частковому задоволенню за період з 20.08.2023 по 18.09.2023 та з 06.10.2023 по 04.11.2023.

Щодо протиправної бездіяльність відповідача стосовно нездійснені виплати позивачу щомісячного основного та щомісячного додаткового грошового забезпечення, з урахуванням розмірів посадового окладу, премії, надбавки за особливості проходження служби, визначених наказом відповідача по стройовій частині від 13.10.2022 №287 (абз. 2 п. 6.19.) за період з 1 серпня 2023 року по 22 грудня 2023 року, а також компенсації за невикористані відпустки за 2022 та 2023 роки та компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік, то суд зазначає наступне.

Відповідач у відзиві зазначає, що позивачем вказані виплати отримані у розмірі 12659,43 грн. (а.с.58 зворотній бік, а.с.63).

Також, відповідач зазначає, що позивачу виплачена компенсація за невикористану відпустки за 2022 та 2023 роки та компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік у розмірі 42594,12 грн.(а.с.63).

Також, матеріалами справи підтверджується виплата позивачу премії у розмірі 12659,43 грн. та 197382,43 грн. (а.с.61, 62).

Відтак, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо матеріальної допомоги за 2023 рік для вирішення соціально-побутових питань, то суд зазначає таке.

Згідно з п.2 Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до п.17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Розділ XXIV Порядку №260 визначає виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Відповідно до п. 1 розліду XXIV Порядку №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно п. 7 розліду XXIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Відповідно до п. 6 Окремого доручення Міністра оборони України № 2683з від 01.02.2023, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав: смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків; поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану; у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини; порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів; сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги. У рапорті на ім`я командира військової частини вказується причина звернення та додаються документи, що її підтверджують.

Цей вид допомоги не є обов`язковою виплатою, у тому числі й у разі звільнення. Утім, військовослужбовці мають знати про своє право отримати раз на рік таку допомогу. Тобто перед звільненням особа може звернутись із відповідним рапортом про виплату допомоги.

З аналізу викладених норм суд приходить до висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, за їх рапортом на підставі наказу командира (начальника).

Отже, повноваження щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є саме дискреційними повноваженнями відповідача, які регулюються вимогами Порядку № 260.

Як було зазначено вище, виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги. У рапорті на ім`я командира військової частини вказується причина звернення та додаються документи, що її підтверджують.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач до або після звільнення з військової служби звертався в установленому порядку до командування військової частини з відповідним рапортом.

З урахуванням суд дійшов висновку, що позовній вимоги в цій частині є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Щодо зобов`язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати належних позивачу при звільнені сум по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, суд зазначає таке.

За загальним правилом застосування законодавства пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Такої позиції дотримується і Верховний Суд у постановах від 16.04.2020 у справі №822/3307/17, від 27.08.2020 у справі №804/871/16.

Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України).

За висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17

Оскільки, ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні

Суд звертає увагу на те, що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є можливим за наявності двох умов, а саме: - факту невиплати належних працівникові сум при звільненні; - факту проведення з працівником остаточного розрахунку.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17, при заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку обов`язковому визначенню підлягають розмір спірного середнього заробітку та час затримки розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.117, 237 КЗпП України, вказав на те, що згідно зі ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За висновком Конституційного Суду України невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відповідачем нарахування і виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 грн., з розрахунку на місяць, пропорційно часу перебування у відпустці за станом здоров`я, на виконання цього рішення не здійснені, а тому позовні вимоги про нарахування і виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є передчасними.

Таким чином, на момент розгляду цієї справи спір щодо нарахування і виплату позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку - відсутній.

Відтак, у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеному, позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100000 грн., з розрахунку на місяць, пропорційно часу перебування у відпустці за станом здоров`я, у період з 20.08.2023 по 18.09.2023 та з 06.10.2023 по 04.11.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100000 грн. додаткову винагороду з розрахунку на місяць, пропорційно часу перебування у відпустці за станом здоров`я, за період з 20.08.2023 по 18.09.2023 та з 06.10.2023 по 04.11.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 18.09.2024.

Суддя Ю.В. Калашник