Справа № 460/10078/24
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2024 року м. Рівне №460/10078/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення №06 від 18.02.2024 щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року, який проживає на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселенні та зобов`язання призначити та виплачувати пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року, який проживає на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення з 12 квітня 2024 року.

Ухвалою суду від 04.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що звернулась до пенсійного органу за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак отримала відмову. Вказує, що станом на 01.01.1993 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що підтверджено посвідченням потерпілого 3 категорії та довідкою органу місцевого самоврядування. Таким чином, вважає, що має право на зниження пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 6 років. За наведеного вказує, що відповідач протиправно відмовив у призначенні пільгової пенсії та просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Катеринівка Сарненського району Рівненської області та є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим 10.11.2022 Рівненською облдержадміністрацією повторно замість посвідчення НОМЕР_2 .

Згідно з довідкою відділу ЦПАП Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області від 14.04.2024 №135, ОСОБА_1 , жителька в с.Катеринівка Сарненського району Рівненської області, постійно проживає та зареєстрована на території забрудненій від ЧАЕС з 01.01.1986 по 09.10.1987, з 15.02.1989 по 21.08.1989, з 13.08.1998 по даний час.

Вказана довідка видана на підставі записів:

погосподарської книги №1 за 1986-1990 роки села Немовичі, особовий рахунок № НОМЕР_3 ;

погосподарської книги №4 за 1996-2000 роки села Немовичі, особовий рахунок № НОМЕР_4 ;

погосподарської книги №1 за 2001-2005 роки села Немовичі, особовий рахунок № НОМЕР_5 ;

погосподарської книги №2 за 2006-2010 роки села Немовичі, особовий рахунок № НОМЕР_6 ;

погосподарської книги №5 за 2011-2015 роки села Немовичі, особовий рахунок № НОМЕР_7 ;

погосподарської книги №2 за 2016-2020 роки села Немовичі, особовий рахунок № НОМЕР_7 ;

погосподарської книги №2 за 2021-2025 роки села Немовичі, особовий рахунок № НОМЕР_7 .

Відповідно до відмітки у паспорті позивача, її зареєстроване місце проживання в с.Катеринівка Сарненського району Рівненської області з 13.03.1998.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с.Катеринівка Сарненського району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).

11.03.2024 позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

18.03.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області розглянуло заяву позивача та прийняло рішення №06, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки відсутнє підтвердження, що особа станом на 01.01.1993 постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

У вказному рішенні зазначено про те, що вік заявника 53 роки 11 місяців, страховий стаж становить 33 роки 0 місяців 19 днів. За поданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно архівної довідки від 15.02.2024 №218, оскільки періоди роботи перетинаються з періодом навчання та потребують уточнення; період навчання у Вологородському молочному інституті (росія) зараховано по 31.12.1991. Період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 1 рік 10 місяців 13 днів (з 26.04.1986 по 31.08.1987, з 15.02.1989 по 21.08.1989 с.Катеринівка), що не дає право на зниження пенсійного віку на 6 років.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Суд звертає увагу на те, що за змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі №556/1153/17.

Судом встановлено, що у період з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року позивач проживала у зоні гарантованого добровільного відселення (с.Катеринівка), однак відповідачем заперечується, що вона прожила у вказаній зоні станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Обставини щодо наявності у позивача необхідного страхового стажу та досягнення відповідного віку, не є спірними.

Тобто, спір у даній справі виник виключно щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №22-1).

Вказаний порядок прийнято відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження;

посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування (в редакції Постанови Пенсійного фонду №55-1 від 19.12.2023);

для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Так, пунктом 2.22 цього розділу передбачено, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Підпунктом 6 пункту 2.6. розділу II Порядку №22-1 визначено, що при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються, зокрема документи про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС чи потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для призначення додаткової пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відтак, механізм реалізації права, передбаченого законом, зокрема, щодо переліку документів, необхідних для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» чітко передбачений Порядком №22-1.

З аналізу наведених норм слідує, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи є (1) документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування (зокрема, відповідна довідка) та (2) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Суд враховує, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (частина 3 статті 65 Закону №796-XII).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років. Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

З системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право встановлення пільг і компенсацій мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Таким чином, наявність лише посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, є підставою для призначення до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень.

Право ж на призначення пільгової пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII мають особи, які постійно проживали (працювали), у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01.01.1993, що підтверджується документами про проживання, які видані органами місцевого самоврядування, зокрема довідкою.

Позивач обгрунтовуючи своє право на призначення пільгової пенсії, з покликанням на практику Верховного Суду вказує, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Наведені висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах на які покликається позивач, від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а, від 11.09.2019 у справі №205/8713/16-а, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 09.01.2020 у справі №363/3976/16-а та від 06.04.2020 у справі №752/15346/17.

Суд зазначає, що посилання позивача на зазначені постанови Верховного Суду є безпідставними, оскільки у останніх надано аналіз правовідносин до внесення змін Постановою Пенсійного фонду №55-1 від 19.12.2023 до Порядку №22-1 щодо документів, які підтверджують право на призначення потерпілим від Чорнобильської катастрофи пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

За наведеного, слідує, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, хоча й підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак не є єдиним документом для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також позивач покликається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26.07.2023 у справі №460/2589/20.

Суд звертає увагу, що у такій справі, на підтвердження факту свого проживання на територіях радіоактивного забруднення позивачем було подано довідку від 03.03.2020 №385, яка є аналогічною за змістом довідці від 23.03.2020 №609, виданої Рафалівською селищною радою Володимирецького району Рівненської області. Відповідно до змісту такої довідки ОСОБА_1 з 27.02.1966 по травень 1990 року та з 16.10.2001 по даний час зареєстрований та проживає в селі Малий Жолудськ Володимирецького району Рівненської області, що є радіаційно забрудненою зоною гарантованого добровільного відселення згідно постанови КМ УРСР від 23.07.1991 №106. Так, Верховний Суд зазначив, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт реєстрації та проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення, Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

У даній справі, довідкою органу місцевого самоврядування підтверджується, що ОСОБА_1 , постійно проживала та була зареєстрована в с.Катеринівка Сарненського району Рівненської області, тобто у зоні гарантованого добровільного відселення з 01.01.1986 по 09.10.1987, з 15.02.1989 по 21.08.1989, з 13.08.1998 по даний час.

Таким чином, період її проживання зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить: з 26.04.1986 по 09.10.1987 (1 рік 5 місяців 14 днів) та з 15.02.1989 по 21.08.1989 (6 місяців 7 днів), що складає 1 рік 11 місяців 21 день. Поряд з цим, відповідачем безпідставно не враховано вказаний період проживання з 01.09.1987 по 09.10.1987

За наведеного, варто звернути увагу, що обставини даної справи та справи №460/2589/20 є різними, оскільки довідкою органу місцевого самоврядування не підтверджено факт проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Дійсно, відповідно до посвідчення категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим 10.11.2022 Рівненською облдержадміністрацією повторно замість посвідчення НОМЕР_2 , позивач є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи.

Однак, суд зауважує, що відповідно до норм чинного законодавства, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи, є довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органом місцевого самоврядування та відповідне посвідчення.

Таким чином, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує виключно довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Однак, згідно з довідкою відділу ЦПАП Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області від 14.04.2024 №135, період проживання позивача зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить лише 1 рік 11 місяців 21 день, з необхідних не менше 3 років.

Більше того, відповідно до відмітки у паспорті позивача, її зареєстроване місце проживання в с.Катеринівка Сарненського району Рівненської області з 13.03.1998.

Доказів, які б підтверджували проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення в інші періоди, матеріали справи не містять.

Позивач у позовній заяві вказує, що до періоду проживання, необхідно зарахувати період проживання із 04.04.1988 по 05.07.1988, що становить 3 місяці 1 день та із 13.07.1988 по 21.08.1989, що становить 1 рік 1 місяць 8 днів і підтверджується архівною довідкою №218 від 15.02.2024 виданою КУ «Трудовий архів» та трудовою книжкою ОСОБА_1 у яких зазначено, що остання прийнята на період проходження виробничої практики з наданням робочого місця апаратника ЗЦМ 2 та 3 розряду в Сарненський маслозавод та в період проходження у 4 зола вищевказаний період стажування проживала за основним місцем проживання, а саме в селі Катеринівка, Сарненського району, Рівненської області, а відстань між вказаними населеними пунктами (тобто місцем проживання та місце роботи) становило всього 14 кілометрів. Також, до періоду проживання, необхідно зарахувати період проживання із 23.07.1991 по 23.09.1991, що становить 2 місяці та із 01.07.1992 по 01.10.1992, що становить 3 місяць і підтверджується архівною довідкою №218 від 15.02.2024 виданою КУ «Трудовий архів» та трудовою книжкою ОСОБА_1 у яких зазначено, що остання прийнята на роботу сироробом 2 та 3 розряду в Сарненський маслозавод та в роботи (праці) у вищевказані періоди роботи проживала за основним місцем проживання, а саме в селі Катеринівка, Сарненського району, Рівненської області, а відстань між вказаними населеними пунктами (тобто місцем проживання та місце роботи) становило всього 14 кілометрів. Таким чином, період проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення (село Катеринівка, Сарненського району, Рівненської області) становить 3 роки 2 місяці 22 дні ( 1 рік 5 місяців 13 днів + 3 місяці 1 день + 1 рік 1 місяць 8 днів + 2 місяці + 3 місяці), що підтверджує те, що відповідно до ст. 55 Закону №796-XII ОСОБА_1 станом на 1 січня 1993 року прожили у цій зоні не менше 3 років.

Суд не погоджується з такими доводами позивача та зауважує наступне.

Відповідно до архівної довідки від 15.02.2024 №218 виданою КУ «Трудовий архів» Сарненської міської ради, позивач: прийнята на роботу апаратником 3 розряду в цех ЗЦМ на Сарненський маслозавод, м.Сарни Рівненської області з 13.07.1988, а звільнена з 21.08.1989; прийнята на роботу сироробом 3 розряду на Сарненський маслоробний комбінат, м.Сарни Рівненської області з 23.07.1991 по 23.09.1991; прийнята на роботу сироробом 2 розряду на Сарненський маслоробний комбінат, м.Сарни Рівненської області з 01.07.1992 по 01.10.1992; прийнята на роботу сироробом 2 розряду на Сарненський маслоробний комбінат, м.Сарни Рівненської області з 12.07.1993 по 01.09.1993.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991 м.Сарни Рівненської області відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона).

Відомості про роботу у зоні посиленого радіоекологічного контролю (4 зона), не можуть підтвердити факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення (3 зоні) у зазначені нею періоди, оскільки такі періоди не підтверджено довідкою органу місцевого самоврядування.

Суд звертає увагу, що пенсійний вік особи може бути знижено лише за однією підставою, передбаченою статтею 55 Закону №796-ХІІ.

Відтак, період проживання та/або роботи особи в зоні посиленого радіоекологічного контролю не підлягає включенню в період проживання та/або роботи такої особи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Саме такий правовий висновок міститися у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 по справі №556/1172/17.

Оскільки позивачем визначено єдину підставу передбаченою статтею 55 Закону №796-ХІІ, а саме проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, то суд відхиляє вищенаведені доводи.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що наявність лише посвідчення відповідної категорії не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниження віку, відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ. Наявність лише посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи є безумовною підставою для призначення до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень. Однак, для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, позивач, зобов`язаний підтвердити довідкою органу місцевого самоврядування відповідний період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, зокрема у даному випадку проживання не менше 3 років у зоні гарантованого добровільного відселення.

Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд наголошує, що враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження періоду постійного проживання (роботи) позивача на території зони гарантованого добровільного станом на 01.01.1993 не менше 3 років, як того вимагає Порядок №22-1, відсутні підстави для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-ХІІ.

За сукупності встановлених обставин та норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №06 від 18.02.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не підлягає скасуванню.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оскільки, факт наявності у позивача порушеного права не знайшов підтвердження у ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення №06 від 18.02.2024 та зобов`язання призначити та виплачувати пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 12 квітня 2024 року, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 19 вересня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Н.В. Друзенко