Справа № 323/351/22
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 323/351/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті

на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2024 року (суддя Дмитрюк О.В., повний текст рішення складено 29 липня 2024 року) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має місце проживання/перебування на території України серія НОМЕР_1 від 25.01.2022, винесену старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Савченком Владиславом Олеговичем, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП закрити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно з постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії ВМ № 00008994 від 25.01.2022, яка є предметом оскарження в даній справі, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу згідно з ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що транспортний засіб КОБАЛЬТ АС-3253/3, ДНЗ НОМЕР_2 , 26.11.2021 о 08:35 год. рухався за адресою Н-8, км 528+759, Запорізька область, з перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 35.9% (9.891 тон).

ОСОБА_1 вважає протиправною постанову серія ВМ № 00008994 від 25.01.2022 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 статті 132-1 КпАП України, посилаючись на ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, та якою встановлено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що Конституційний суд України у рішенні від 22 грудня 2010 року по справі № 1-34/2010 визнав такою, що не відповідає Конституції Украйни (є неконституційною), статтю 14-1 КУпАП. Порівняльний аналіз ст. 14-1 КУпАП, яка рішенням КСУ від 22 грудня 2010 року по справі № 1-34/2010 була визнана неконституційною, та статті 14-3 КУпАП, дає підстави для висновку, що обома вказаними статтями передбачена можливість притягнення до адміністративної відповідальності осіб, які безпосередньо не здійснювали адміністративного правопорушення і єдиною підставою притягнення до адміністративної відповідальності є сам факт реєстрації транспортного засобу за певною особою, що на переконання суду суперечить рішенню Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року по справі № 1-34/2010 та порушує принцип індивідуалізації покарання. Суд дійшов висновку, що положення ст. 14-3 КУпАП суперечать Конституції України, у зв`язку з чим вони застосуванню по відношенню до позивача не підлягають, та слід застосувати норму ст. 61 Конституції України як норму прямої дії, якою закріплений принцип індивідуалізації юридичної відповідальності для кожної особи. Крім того, суд вказав, що винесення відповідачем оскаржуваної постанови за відсутності достатніх та переконливих доказів того, що саме позивач допустив перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великоваговим транспортним засобом автомобільними дорогами, у сукупності з обізнаністю відповідача про особу, яка насправді здійснює експлуатацію транспортного засобу - КОБАЛЬТ АС-3253/3, ДНЗ НОМЕР_2 , свідчить про те, що ним порушено принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності.

Надаючи оцінку доводам позивача та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» № 54-IX від 19.11.2019, КУпАП доповнено статтею 143. З урахуванням Закону № 1582-IX від 29.06.2021 статтю 143 КУпАП викладено в такій редакції: адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

У разі якщо транспортний засіб зареєстровано за межами території України і такий транспортний засіб відповідно до законодавства не підлягає державній реєстрації в Україні, до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, притягається особа, яка ввезла такий транспортний засіб на територію України.

Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених статтею 279-7 цього Кодексу.

З названої норми вбачається, що належним суб`єктом відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті. передбачені частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу є фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції, зазначає, що рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року по справі №1-34/2010 визнано такими, що не відповідають Конституції України ( 254к/96-ВР ) (є неконституційними), статтю 14-1, частину шосту статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( 80731-10, 80732-10).

При цьому, ст. 143 КУпАП не визнавалась такою, що не відповідає Конституції України, є чинною та підлягає обов`язковому застосуванні при розгляді адміністративних справ.

Щодо позиції позивача, що останній не є відповідальною особою, судом встановлено, сторонами не заперечується, що власником зазначеного транспортного засобу є Комишуваська селищна рада Запорізького району Запорізької області. ОСОБА_1 є селищним головою Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області.

Рішенням Комишуваської селищної ради № 08 від 27.11.2017 було вирішено передати в господарське відання з балансу Комишуваської селищної ради на баланс Комунального підприємства «Комишуваський комунальник» самоскид АС-3253/3, 2017 року випуску.

Рішенням Комишуваської селищної ради № 5 від 17.01.2020 право господарського відання КП «Комишуваський комунальник» було припинено, про що свідчить пункт 1 рішення № 5 від 17.01.2020 та п. 37 Додатку №1 до цього рішення.

Цим же рішенням було вирішено передати самоскид АС-3253/3, 2017 року випуску, у господарське відання іншому комунальному підприємству КП «Благоустрій».

При цьому позивачем не надано доказів, що до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача, а відтак, в силу приписів статті 14-3 КУпАП, саме позивач, як керівник юридичної особи, є належним суб`єктом відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті.

Більш того, за умови відсутності в матеріалах адміністративної справи відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача, висновки суду першої інстанції про обізнаність відповідача про особу, яка здійснює експлуатацію транспортного засобу, є необґрунтованими та такими, що не відповідають матеріалам справи.

Враховуючи, що спірним в даній справі є саме визначення суб`єкта адміністративного правопорушення, правомірність спірної постанови в іншій частині судом не перевіряється.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2024 року в адміністративній справі № 323/351/22 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з 19 вересня 2024 року та оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 19 вересня 2024 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова