Справа № 522/10808/24
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/172/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м.Одеса

Приморський районний суд м.Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До суду 03.07.2024 року надійшов позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати Постанову серії ЕНА №2454964 від 23.06.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

В обґрунтування позову вказано, що 23.06.2024 року він рухався на автомобілі Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_1 , по автодорозі М-05 Київ-Одеса 449 км та був зупинений інспектором №2 взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Одеській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 та поліцейською, яка йому не представлялась, який повідомив його, що ним порушено ПДР, а саме перевищено швидкість руху на 34 км/год. Зазначене порушення було зафіксовано за допомогою технічного пристрою TruCam, після чого інспектором було винесено постанову серії ЕНА №2454964 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Між тим із вказаною постановою позивач не згоден та вважає її незаконною. Посилався на те, що зупинку було зроблено жезлом, транспортний засіб даного патруля не було видно з траси, оскільки він був розташований за торговими рядами. Після того, як він попросив надати матеріали справи для ознайомлення, поліцейським йому був наданий запис на приладі TruCam, де не чітко можна було визначити схожий на його автомобіль, але не було видно, хто за кермом. Надати безперервний запис фіксації правопорушення поліцейський відмовився. В порушення ст.ст.276, 278, 279 та 280 КУпАП відповідач не надав можливості позивачеві скористуватися в повній мірі своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП, особливо правом на правову допомогу. Також позивач зазначив, що йому не було надано можливості ознайомитися із матеріалами та доказами по справі. Вважає, що постанову винесено з порушеннями діючого законодавства, без з`ясування всіх обставин справи, у зв`язку з чим вимушений був звернутися до суду з зазначеним позовом.

Також, в позові зазначено, що поліцейським не було надано доказів того, що вимірювання швидкості здійснювалося в зоні дії дорожнього знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху». З запису фіксації правопорушення приладом TruCam, яку йому було надано, неможливо ідентифікувати транспортний засіб, швидкість руху якого було зафіксовано, та хто саме керував автомобілем. Після роз`яснення йому прав, він виявив бажання скористатися послугами адвоката, про що повідомив інспектора, однак в зазначеному йому було відмовлено, після чого він залишив скаргу, зателефонувавши на гарячу лінію «102», та на місці зупинки було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2454964, копію якого йому було надано без відповідних додатків. Крім того, він був зупинений інспектором ОСОБА_2 , проте постанову про накладення адміністративного стягнення було винесено іншим інспектором від імені ОСОБА_2 . Вважає недоведеним належними та допустимими доказами сам факт порушення ним 23.06.2024 року швидкісного режиму, а тому вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, підлягає скасуванню.

Матеріали позову суддя отримала 04.07.2024 року.

Ухвалою суду від 09.07.2024 року провадження у справі відкрито, справу ухвалено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження на 23.07.2024 року.

У судовому засіданні 23.07.2024 року був присутній ОСОБА_1 , який зазначив, що відзив отримав, час для ознайомлення з ним йому не потрібен, та пояснив, що він 23.06.2024 року рухався по трасі від с. Холодної Балки у напрямку Хаджибейського лиману, та був зупинений двома поліцейськими за перевищення швидкості на 34 км/год. На його прохання на підставі ст.278 КУпАП надати матеріали справи для ознайомлення, йому було надано відео на приладі TruCam, однак там не зовсім було видно хто був за кермом та й номерні знаки також нечитабельні. Через це він попросив надати відео з бодікамер, на що йому було відмовлено. В подальшому він попросив скористатися правовою допомогою, зазначивши, що його адвокат знаходиться в іншому місті, тому просив розгляд справи відкласти, на що йому також було відмовлено. Далі поліцейський повідомив, що закриває справу, в той час як друга поліцейська дівчина, роздрукувала постанову, яку вручили йому. Зазначив, що дорожній знак 5,76 відсутній, тому вважає, що вони не мали права там стояти та фіксувати швидкість. Вони відмовили йому у наданні правової допомоги, напарниця оформила документи під прізвищем свого напарника. Його адвокат в іншій країні, тому він не телефонував йому, зазначивши, що все одно безглуздо, оскільки йому все одно відмовили. Поліцейські надали фіксацію руху його автомобіля, проте хто знаходився за кермом йому не показали. Зазначив, що він був за кермом, проте є процедура складання постанови. Інформацію, де розташований дорожній знак 5.76 йому не надали, тому вони не мали права там стояти та фіксувати швидкість.

Представник Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явився, 19.07.2024 року надав суду відзив, в якому просили залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

В обґрунтування відзиву зазначено, що 23.06.2024 року в ході виконання службових обов`язків інспектор роти №2 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_2 за адресою: Одеська область, Одеський район, дорога М05, Київ-Одеса, 449 км, виявив транспортний засіб марки Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався вищезазначеним транспортним засобом зі швидкістю 104 км/год в зоні дії знаку 3.29 обмеження максимальної швидкості 70 км/год., що перевищує дозволену швидкість руху на 34 км/год., чим порушив п.12.9.б ПДР та здійснив адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП). Вищезазначене адміністративне правопорушення було зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів TruCAM ІІ LTI 20/20 №ТС008402, який отримав Сертифікат відповідності затвердження типу засобів вимірювальної техніки. Зазначене підтверджується відеозаписом та роздруківкою із вищезазначеного лазерного вимірювача швидкості руху «Відеозапис Трукам TOYOTA RAV 4, д.н.з. НОМЕР_1 .webm» та «_I3200_0623_085814.jmx». Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем було виконано вимоги ст.ст.258, 268 КУпАП, тобто з дотриманням порядку розгляду адміністративної справи та прав позивача, зокрема з ознайомленням його з процесуальними правами, наданням позивачу можливості скористатися правовою допомогою та надати пояснення у справі, з винесенням постанови на місці події та її врученням особі, яка притягувалася до адміністративної відповідальності, від підпису якої позивач відмовився. Вимірювання швидкості здійснювалося за допомогою приладу TruCAM ІІ LTI 20/20 №ТС008402, відеозапис подій вівся за допомогою портативного відеореєстратора інспекторів: 474166, 267886, про що зазначено у постанові про накладення адміністративного стягнення. Вважають, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Інспектор мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу позивача, розгляду справи на місці вчинення правопорушення, ним дотримана процедура розгляду справи, постанова обґрунтована, та винесена на підставі та в порядку передбаченому законодавством. Проте, позивачем в обґрунтування власної правової позиції не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим, просили суд у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити. Крім того до відзиву було долучено диск з фотоматеріалами даної події. Вважають, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню. За таких обставин, відповідач вважає вказану постанову правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

По справі оголошено перерву до 17.09.2024 року.

У судове засідання призначене на 17.09.2024 року з`явився ОСОБА_1 , який надав додаткові пояснення та зазначив, що він повторно ознайомився з відзивом відповідача, та йому вдалося відновити відеозапис зі свого відеореєстраторора, з якого вбачається, що він звертався до інспектора з клопотанням про відкладення розгляду справи, та рішення по зазначеному питанню не було вирішено. Дорожній знак 5.74 розташований на відставні 20 км від того місця, де його було зупинено, а тому вони не мали права там стояти та вести відеоспостереження. Пояснив, що на трасу він виїжджав з іншої сторони, але ні де більш не зафіксовано будь-яких дорожніх знаків, тому не вбачає що він щось порушив. Крім того, була порушена процедура складання постанови.

На питання головуючого по справі ОСОБА_1 зазначив, що постанову було складено іншим поліцейським, а в самій постанові зазначено прізвище поліцейського, який його зупинив, але у нього не має доказів цього. Йому було відмовлено у наданні правової допомоги. Йому було надано відеозапис для огляду, де було зазначено швидкість руху 104 км/год. Він не заперечує факту перебування в тім авто. Коли автомобіль було зупинено та до нього підійшли працівники поліції, за кермом транспортного засобу був він. Під час руху автомобіля він не звертав уваги, з якою швидкістю рухається автомобіль, але транспортний засіб працівників поліції був розташований за торгівельним ринком та він вважає, що це є порушенням.

Представник Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача,суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23.06.2024 року інспектором роти №2 взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Савицьким В.Ю. за постановою серія ЕНА №2454964 було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України та накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень.

У постанові серії ЕНА №2454964 від 23.06.2024 року зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_1 , 23.06.2024 року о 08:58:37 , дорога М005 Київ-Одеса, 449 км, рухався зі швидкістю 104 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год. Перевищив встановлене обмеження на 34 км/год, швидкість руху вимірювалась приладом TruCam ТС008402, ПВР: 474166, 267886, чим порушив п.12.9.б ПДР «Перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, передбачених дорожніми знаками 3.29, 3.31, 30.3, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Факт вчинення адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів ТгиСАМ ІІ LTI 20/20 №ТС008402 та підтверджується відеозаписом та файлом _I3200_0623_085814.jmx з цього пристрою.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.5 ст.14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху».

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки,дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору, швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Розділами 8, 33 Правил дорожнього руху встановлені, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками (п.8.1).

Дорожні знаки поділяються на групи: а) попереджувальні знаки; б) знаки пріоритету; в) заборонні знаки; г) наказові знаки; ґ) інформаційно-вказівні знаки;д) знаки сервісу; е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені (п.8.4).

З матеріалів справи вбачається, що перевищення швидкості позивачем було зафіксоване на автодорозі М-05 Київ-Одеса 449 км, в зоні дії знаку 3.29 "Обмеження максимальної швидкості 70 км/год."

У відповідності до п.1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (які діяли на момент вчинення адміністративного правопорушення) - перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з відеозапису події, долученому до матеріалів справи, даний транспортний засіб під керуванням позивача був зупинений на вимогу інспектора патрульної поліції для з`ясування причин порушення ним Правил дорожнього руху.

Інспектор на підставі ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію» представився позивачу, пояснив підставу зупинки, суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п.2.1 ПДР України на підставі ст.32 ЗУ «Про національну поліцію» та п.2.4.а ПДР України.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме, порушення вимог п.12.9.б ПДР перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, передбачених дорожніми знаками 3.29, 3.31 та 30.3, відповідність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, поліцейський повідомив про це водія, ознайомив з правами особи, яка притягається до відповідальності, статтею 63 Конституції України, запитав чи бажає водій скористатися будь-яким із прав, на що водій відповів, що бажає ознайомитися з наявними доказами вчинення правопорушення. Також позивачу були надані документи щодо лазерного вимірювача швидкості ТгиСАМ.

З відзиву та відеозапису вбачається, що поліцейський не заперечив щодо виявлення бажання позивача реалізувати свої права та продемонстрував відеозапис, який на той момент містився на лазерному вимірювачі швидкості ТгиСАМ, надав для ознайомлення копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, та неодноразово запитував чи не бажає останній скористатися правовою допомогою, на що позивач не реагував.

На роздруківці файлу з лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів TruCAM ІІ LTI 20/20 №ТС008402 зазначено: дата здійснення вимірювання швидкості руху транспортного засобу 06.23.2024; місце здійснення вимірювання швидкості руху транспортного засобу автодорога М-05, 449 км; максимально допустима швидкість з якою може рухатися транспортний засіб 70 км/год; швидкість з якою рухався транспортний засіб під керуванням позивача 104 км/год; дистанція на якій здійснювалося вимірювання швидкості руху транспортного засобу 217,4 м; серійний номер лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів ТС008402, а також інша інформація.

Згідно з п.12.9.б ПДР, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил.

З огляду на викладені вище вимоги Правил дорожнього руху, водій, виявивши дорожній знак 3.29 ПДР України, "Обмеження максимальної швидкості 70 км/год", зобов`язаний рухатись зі швидкістю, яка не перевищує 70 км/год..

Відповідно до ст.23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого виявляє причини та умови, що спричиняють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає в межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Поліцейські, під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, керуються наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Відповідно до п.4 Розділу 1 Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно п.п.1, 2, 8 Розділу 3 Інструкції, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

В той же час, вказане Рішення Конституційного Суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 №596-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Отже, наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до вимог ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами внесеними Законом України від 24.09.2008 року), доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідальності з законом.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до п.п.4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Згідно ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України)

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови та долученими до справи відеозаписами, з пояснень позивача, позивачу ОСОБА_1 було роз`яснено його права за ст.268 КУпАП, в тому числі і на правову допомогу, проте зі слів позивача в судовому засіданні йог адвокат знаходиться за кордоном, іншому він не телефонував, за таких обставин, суд критично відноситься до тверджень позивача про те, що відповідачу не було роз`яснено його права, при цьому, позивач, як особа, стосовно якої розглядалась справа про адміністративне правопорушення дотримувався процедури розгляду справи, свої заперечення в цій частині в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не висловила.

Також, суд не бере до уваги посилання позивача про те, що вимірювач швидкості має бути встановлений лише вмонтованим способом, посилаючись на ст.40 ЗУ «Про національну поліцію» з огляду на наступне.

Так, Законом України Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану від 15 березня 2022 року, статтю 40 ЗУ «Про національну поліцію» викладено в наступній редакції:

«1. Поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;

4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;

5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

2. Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

3. Строки та порядок зберігання матеріалів фото- і кінозйомки, відеозапису та результатів їх аналізу встановлюються Міністерством внутрішніх справ України".»

За наведених обставин, законодавство не містить обов`язкового посилання про те, що ручний засіб вимірювання швидкості має бути вмонтований або розміщений на спеціальному пристрої.

Прилад, яким зафіксовано правопорушення, вказаний прилад TruCam ІІ LTI 20/20 №ТС008402 у відповідності до п.6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» є засобом вимірювання.

Згідно з інструкції з використання лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM - це цифрова відеокамера, вимірювач швидкості та GPS.

Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II отримав Сертифікат відповідності затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року №006694.

Згідно експертного висновку від 24.12.2020 року в вимірювачі швидкості транспортних засобів LTI 20-20 TruCAM №ТС008402 правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES, визначений п. 5.1 ДСТУ ISO/SEC 18033-3:2015.

Згідно ч.3 ст.73 КАСУ, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, при цьому позивачем не доведено будь-яким засобом доказування, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, заявлені ним будь-які клопотання не були розглянуті.

Щодо посилання позивача про те, що на відрізку дороги, на якому було зафіксовано правопорушення не було встановлено дорожнього знаку 5.76 ПДР України, суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року, доповнено статтю 14 Кодексу України про адміністративні правопорушення доповнено статтею 14-2 «Відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі»,

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2013 року №111 внесено зміни до Правил дорожнього руху, зокрема, п.33 ПДР доповнено п.п.5.70, та вказує на дорожній знак "Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху", який інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

У зв`язку з вказаними змінами, 10 листопада 2017 року Кабінетом міністрів України винесено постанову №833 «Про функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі», згідно п.5 якої, інформування учасників дорожнього руху про фіксацію (фотозйомку або відеозапис) фактів адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху стаціонарними технічними засобами (приладами контролю) здійснюється не пізніше початку роботи таких технічних засобів (приладів контролю) на визначених місцях (ділянках вулично-дорожньої мережі) шляхом установлення відповідних дорожніх знаків на вулично-дорожній мережі, а також шляхом розміщення відповідних відомостей на офіційних веб-сайтах МВС та Національної поліції.

На час вчинення правопорушення, набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 29 вересня 2021 року №1091 «Про внесення змін до Правил Дорожнього руху», зокрема, п.33 ПДР доповнено п.п.5.76, та вказує на дорожній знак «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху", який позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

З огляду на викладене, слід зазначити, що дорожній знак 5.76 (5.70) ПДР України розміщується для інформування водія у разі автоматичної фіксації порушення правил дорожнього руху, тобто розміщення стаціонарних технічних засобів (приладами контролю) на ділянках вулично-дорожньої мережі.

Оскільки оскаржувана постанова винесена не в автоматичному режимі, фіксування правопорушення здійснювалось за допомогою ручного технічного засобу, який не потребує монтування чи закріплення, суд не бере до уваги посилання позивача про те, що на відрізку дороги де було виявлено правопорушення був відсутній дорожній знак 5.70 (5.76) ПДР України.

Згідно наказу Національної поліції України Департаменту патрульної поліції № 1734 від 09.08.2021 року про внесення змін до доручення ДПП від 29 жовтня 2019 року № 18443/41/27/02-19 визначено ділянки, на яких дозволено здійснювати вимірювання швидкості руху транспортних засобів за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM.

На сайті ДПП розміщено мапу України з зазначеними ділянками доріг з розташуванням пристроїв вимірювання швидкості TruCAM. Дана інформація є загальнодоступною та неодноразово висвітлювалась в засобах масової інформації.

При цьому, позивачем не спростовано ту обставину, що фіксування порушення правил дорожнього руху відбулось в межах дії дорожнього знаку 3.29 "Обмеження максимальної швидкості 70 км/год.", а отже, у відповідності до п.12.9.б ПДР України, водій зобов`язаний рухатись зі швидкістю, яка не перевищує 70 км/год.

Дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» - Знак забороняє рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

Зона дії знака від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Зона дії знаку може бути зменшена: установленням у кінці зони його дії знаку 3.30 «Кінець обмеження максимальної швидкості»; зміною на знакові величини максимальної швидкості руху.

Зі схеми організації дорожнього руху на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 449+415, наданої суду відповідачем разом з відзивом, не вбачається перехресть або дорожнього знаку 3.30 у місці зупинення транспортного засобу позивача.

Крім того, з відеозапису, долученому до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 навіть не заперечував факту перевищення ним швидкості руху.

Також ОСОБА_1 у судовому засіданні 17.09.2024 року не заперечує факту перебування його за кермом автомобіля.

У своєму позові, як на підставу скасування постанови, позивач посилається на те, що, розглянувши справу на місці вчинення правопорушення, інспектором було порушено процедуру складання протоколу про накладення адміністративного стягнення та його право на правову допомогу. Проте, з таким твердженням не можливо погодитись, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.2, 4 ст.258 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних до нього причин.

Факт вчинення адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів ТгuСАМ ІІ LTI 20/20 №ТС008402 та підтверджується роздруківкою файлу _13200_0623_1085814.jmf з пристрою, на якому зафіксовано факт перевищення позивачем швидкості руху.

Посилання позивача щодо відмови йому у розгляді клопотань про перенесення розгляду справи та надання правової допомоги також не знайшли свого підтвердження, оскільки останньому була надана можливість звернутися на гарячу лінію «102» зі скаргою та звернутися за допомогою (подзвонити) до адвоката.

Суд також критично ставиться до доводів позивача про те, що в постанові серії ЕНА №2454964 від 23.06.2024 року не зазначено докази правопорушення, оскільки у пункті 5 оскаржуваної постанові у зазначено пристрій, яким здійснювалось вимірювання, а саме TruCAM LTI 20/20 №ТС008402, вимірювання саме цього приладу лягли в основу доказової бази при прийнятті рішення інспектором про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та портативні відеореєстратори інспекторів ПВР: 474166;267886.

Також суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що постанову було складено іншим поліцейським з зазначенням прізвища поліцейського ОСОБА_2 , оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів сказаного, а сам позивача визнає факт підписання постанови інспектором ОСОБА_2 .

У зв`язку з чим суд вважає, що, постанова серії ЕНА № 2454964 від 23.06.2024 року відповідає вимогам ст.283 КУпАП та нормам чинного законодавства.

Зважаючи на викладене, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що постанова інспектора роти №2 взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Савицьким В.Ю. за постановою серії ЕНА №2454964 від 23.06.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, складена у повній відповідності з діючим законодавством, факт перевищення швидкості підтверджується доданим до матеріалів справи, який зафіксовано спеціальним вимірювальним засобом.

Відповідно до ч.3 ст.286 Кодексу Адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи досліджені в судовому засіданні обставини та встановлені факти на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що доводи позовної заяви є необґрунтованими та спростовуються доказами наданими відповідачем.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем було надано до суду докази в підтвердження наявності вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена правомірно, є законною та скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно із рішенням ЄСПЛ у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до ч.3 ст.159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевказане суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України датою складання повного тексту рішення є 20.09.2024 року.

Керуючись ст.ст.19, 63 Конституції України, ст.ст.2, 14, 19-20, 22, 72-77, 118, 192, ч.3 ст.194, 227-228, ч.4 ст.229, 241-246, 250, 286, 294 КАС України, ст.ст.9, ч.1 ст.122, 222, 251, 252, 254, 258, 268, 276, 280, 283 КУпАП, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 20.09.2024 року.

Суддя: Домусчі Л.В.