Справа № 420/14535/23
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

I. Зміст позовних вимог.

До суду звернувся адвокат Назарук Юлія Володимирівна, діюча в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), в якій просить:

- визнати дії Військової частини НОМЕР_1 протиправними щодо відмови у виплаті грошового забезпечення за загиблого військовослужбовця ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити недоотримане грошове забезпечення ОСОБА_2 , а саме: додаткову винагороду в розмірі 98 500,00 грн.; грошове забезпечення - 13 421,31 грн.; індексацію 967,97 грн., грошову допомогу на оздоровлення - 13 421,31 грн. та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань - 13 421,31 грн. ОСОБА_1 в порядку визначеному з п. 1, 2 розділу ХХХ наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам".

II. Позиція сторін.

На обґрунтування вказаних вимог представник позивача вказує, що ОСОБА_1 звернулась до відповідача щодо виплати їй нарахованого грошового забезпечення, проте не виплаченого загиблому військовослужбовцю племіннику ОСОБА_2 . Проте, відповідач відмовив у виплаті грошового забезпечення, мотивуючи відсутністю ступеню родинного зв`язку згідно п. 1 розділу ХХХ Порядку № 260. Вважаючи дану відмову безпідставною та незаконною звернулась до суду з даним позовом.

17.08.2023 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, яким заперечує проти задоволення позову, вказуючи, що Військова частина НОМЕР_1 відповіддю від 16 грудня 2022 року за №9907 на звернення Позивача щодо даних виплат рекомендувала звернутися до суду для набуття права спадкоємця, проте позивачка звернулась до суду з вимогою щодо виплати недоотриманого грошового забезпечення ОСОБА_2 . Відповідач покликаючись на норми п.1 розділу XXX наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» вказує що ступінь родинного зв`язку Позивача та загиблого племінника ОСОБА_2 , не передбачає виплату недоотриманих коштів, адже в матеріалах справи доказів про факт перебування Позивача на утриманні у загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 відсутні як і докази про набуття Позивачем права спадкоємця.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 27.06.2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 17 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оскільки відсутні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 у позові стверджує, що є тіткою загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 під час бойового завдання щодо захисту незалежності України в районі населеного пункту Гряниківка, Дворічанського району, Харківської області загинув мій рідний племінник - ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходив службу в складі Збройних Сил України на посаді заступника командира бойової машини - навідник оператор механізованого відділення військової частини НОМЕР_1 , про що свідчить сповіщення сім`ї № 161 від 27.09.2022 та свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .

17.10.2022 року позивачка звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою, в якій просить надати письмову відповідь на питання чи має вона право на отримання одноразової допомоги, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, внаслідок загибелі військовослужбовця, та якщо має право на таку допомогу, то який порядок її отримання, і які документи необхідно надати до ІНФОРМАЦІЯ_2 щоб отримати таку допомогу, враховуючи що ОСОБА_1 є рідною тіткою загиблого, проживала з ним фактично однією сім`єю перебуваючи у нього на утриманні, та факт відсутності у ОСОБА_2 , інших близьких родичів.

До вказаного листа додано: копія паспорту ОСОБА_1 , копію витягу з ДРАЦСГ про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, копію сповіщення сім`ї № 161 від 27.09.2022 № 3655, копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію військового квитка серії НОМЕР_3 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ( а.с. 8-9)

16.12.2022 року командуванням військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України листом за № 9907 повідомило ОСОБА_1 , що згідно пункту 1 розділу XXX наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошовою забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» передбачено, що: «У разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував па грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку ), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються відповідно до чинного законодавства України. Тому, повідомляє, що ступінь родинного зв`язку ОСОБА_1 , не передбачений вказаним пунктом Порядку № 260, як такий що дає право на отримання грошового забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 . Для набуття права на виплату недоотриманих коштів рекомендує звернутись до суду для набуття права спадкоємця. Стосовно залишку недоотриманого грошового забезпечення, повідомляємо, що сума недоотриманого грошового забезпечення складає: додаткова винагорода, передбачена ПКМУ №168 від 28.02.2022 року за вересень 2022 року - 98 500,00 гривень (з урахуванням податків); грошове забезпечення за вересень 2022 року - 13421,31 гривень, індексація грошового забезпечення за вересень 2022 року - 967 гривень (з урахуванням податків); грошова допомога для оздоровлення за 2022 рік - 13421,31 грн. (з урахуванням податків); матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік - 13421,31 грн. (з урахуванням податків). ( а.с. 7)

Позивач, вважаючи дану відмову відповідача протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

V. Норми права, які застосував суд.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей регулює ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року № 2011-XII (надалі за текстом - Закон № 2011-XII), яким передбачено, зокрема, -

- ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. ( стаття 2 Закону № 2011-XII)

- держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII );

- до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII );

- грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. (ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII).

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

За положеннями п. 2 Порядку № 260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Згідно п. 3 Порядку № 260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Пунктом 1 Розділу XXX Порядку № 260 передбачено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 2 Розділу XXX Порядку № 260, грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

VI. Оцінка суду.

З огляду на вищевказані норми Закону № 20ІІ-XII та Порядку № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною членам сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця.

Спірність питання у даній справі за позицією позивачки полягає у протиправній відмові відповідача щодо виплати їй грошового забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , а саме, додаткова винагорода, передбачена ПКМУ №168 від 28.02.2022 року за вересень 2022 року - 98 500,00 гривень (з урахуванням податків); грошове забезпечення за вересень 2022 року - 13421,31 гривень, індексація грошового забезпечення за вересень 2022 року - 967 гривень (з урахуванням податків); грошова допомога для оздоровлення за 2022 рік - 13421,31 грн. (з урахуванням податків); матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік - 13421,31 грн. (з урахуванням податків).

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2022 року позивачка, вказуючи, що є рідною тіткою та будучи на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою, в якій просила надати письмову відповідь на питання чи має вона право на отримання одноразової допомоги, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та якщо має право на таку допомогу, то який порядок її отримання, і які документи необхідно надати.

До заяви було додано: копія паспорту ОСОБА_1 , копію витягу з ДРАЦСГ про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, копію сповіщення сім`ї № 161 від 27.09.2022 № 3655, копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію військового квитка серії НОМЕР_3 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ( а.с. 8-9)

За результатами розгляду даної заяви та доданих документів, 16.12.2022 року командуванням військової частини НОМЕР_1 надана відповідь, в якій було рекомендовано звернутись до суду для набуття права спадкоємця, оскільки ступінь її родинного зв`язку з загиблим племінником - військовослужбовцем не передбачена пунктом 1 розділу ХХХ Порядку № 260.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

З наявного у справі звернення до ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку Закону України « Про звернення громадян» вбачається, що позивачка просила отримати відповідь щодо її права, як рідної тітки та утриманця загиблого племінника, на отримання одноразової допомоги, яка передбачена вищезазначеним Законом в наслідок загибелі військовослужбовця згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та ст. 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Проте, відповідь на вказане звернення було отримано позивачкою від військової частини НОМЕР_1 щодо відсутності у позивачки, як рідної тітки, права на отримання сум грошового забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , внаслідок відсутності такого ступеню родинного зв`язку згідно пункту 1 розділу ХХХ Порядку № 260, у зв`язку з чим запропонував позивачці звернутись до суду за набуттям прав спадкоємця.

Тобто, відповідачем надана відповідь на питання позивачки, які не були предметом звернення, копія якого наявна в матеріалах справи.

При цьому, на виконання ухвали суду від 17.07.2023 року відповідачем було повідомлено, про неможливість надати копію звернення ОСОБА_1 ( за вх. № 5727 від 25.11.2022 р.) через його втрату. ( а.с. 32).

Повертаючись до предмету спірних правовідносин, суд вказує, що у змісті позову та у зверненні до ІНФОРМАЦІЯ_2 в Одеській оласті позивачка вказує, що вона, крім рідної тітки загиблого військовослужбовця, також перебувала на його утриманні.

Як зазначалось вище за положеннями пункту 1 Розділу XXX Порядку № 260, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Отже, зміст вказаної норми передбачає виплату належного, однак не отриманого військовослужбовцем, який загинув, грошового забезпечення, у першочерговому дружині (чоловіку) військовослужбовця. В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним.

На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

Таким чином, словесний аналіз цього пункту доводить, що особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців, так само рівними частками отримують неотримане до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення загиблого військовослужбовця.

З огляду на викладене суд наголошує, що відповідач повинен був з`ясувати (перевірити) всі обставини щодо осіб, які мають право на отримання такого грошового забезпечення, які наведені у пункті 1 розділу ХХХ Порядку № 260, у тому числі, і щодо дотримання прав та інтересів позивачки, як утриманця загиблого військовослужбовця, проте відповідачем вказаного не було зроблено.

Таким чином суд дійшов висновку, що при вирішенні питання щодо права позивачки на отримання грошового забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , відповідач помилково дійшов висновку про відсутність у позивачки вказаного права лише за ознакою ступеню родинного зв`язку, як рідної тітки, залишивши поза увагою також перебування її на утриманні військовослужбовця.

При цьому, суд не приймає до уваги довід відповідача, викладений у відзиві на позов щодо відсутності в матеріалах справи доказів про факт перебування Позивача на утриманні у загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , оскільки вказані обставини не відображені у листі-відповіді відповідача та не були предметом розгляду.

У відповідності до вимог ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У разі задоволення позову суд може обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів - п.10 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо не дотримання вимог пункту 1 розділу ХХХ Порядку № 260 при розгляді заяви позивачки від 17.10.2022 року ( вх. №5727 від 25.11.2022 р) та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 17.10.2022 року ( вх. №5727 від 25.11.2022 р), з урахуванням правових висновків, викладених у даному судовому рішенні.

У контексті оцінки інших доводів сторін звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

VII. Висновок суду.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

VIII. Розподіл судових витрат.

Частиною третьою статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору ..

Як вбачається з матеріалів справи, при звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 41658632 від 05.07.2023 р.

Оскільки предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 у справі №620/1116/20.

З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір у 1073,60 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не дотримання вимог пункту 1 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 при розгляді заяви ОСОБА_1 від 17.10.2022 року ( вх. №5727 від 25.11.2022 р).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.10.2022 року ( вх. №5727 від 25.11.2022 р), з урахуванням правових висновків, викладених у даному судовому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 ( одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.) гривні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна