Справа № 420/22983/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОАД-ТЕХ» (вул. Велика Арнаутська, 76, офіс 2, м. Одеса, 65045) до Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, 21а, м. Одеса, 65078) про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОАД-ТЕХ» до Одеської митниці, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000311/2 від 28.05.2024.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 16.04.2024 року між ТОВ «ЛОАД-ТЕХ» (покупець) та компанією «Nadir Bas» (Турецька Республіка, продавець) укладено контракт №NBLT1604 на поставку товару. На підставі контракту складено специфікацію №1 від 16.04.2024, та інвойс №130525 від 16.04.2024 на поставку товару (сталеві ланцюги, частини ланцюгів).

Вiдповiдно до вказаних умов контракту контрагентом позивача поставлено товар та з метою здійснення його митного оформлення ТОВ «ЛОАД-ТЕХ» 24.05.2024 року подано митну декларацію №24UA89U3.

Однак відповідачем направлено повідомлення про надання додаткових документів, оскільки вважав не підтвердженим митну вартість товару за ціною договору. Декларантом надіслано лист від 27.05.2024 року та додаткові документи, проте митне оформлення товару за митною вартістю товару за ціною договору не відбулось, а 28.05.2024 року прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000311/2.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару зазначено, що у поданих до митного оформлення документах містяться наступні розбіжності: 1) відповідно до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 16.04.2024 №NBLT1604 та інвойсу від 13.05.2024 №130524 оплату у розмірі 100% загальної вартості товару проводиться по специфікації перед відправкою. Наданий до митного оформлення документ за кодом 3001 №317 від 19.04.2024 не є документом, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою Правління НБУ від 28.07.2008 №216; також зазначений документ не містить печатки та підпису уповноваженої особи банку; 2) відповідно до п. 6.3 контракту від 16.04.2024 №NBLT1604 супровідні документи, що відправляються продавцем покупцеві зокрема повинні містити експортну декларацію. Проте до митного оформлення зазначений документ не надавався; 3) разом з тим, заявлені у ЕМД від 24.05.2024 No 24UA89U3 відомості про виробника товару NADIR BAS не підтверджується товаросупровідними документами та фотографіями, здійсненими під час митного огляду товару, що ставить під сумнів заявлення таких відомостей; 4) визначений п.6.3 контракту від 16.04.2024 №NBLT1604 сертифікат якості заводу-виробника до митного оформленняне надано.

ТОВ «ЛОАД-ТЕХ» вважає прийняте рішення протиправними та такими, що підлягає скасуванню, оскільки до декларацій митної вартості були додані документи, що підтверджують митну вартість товарів, а подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.4,5 ст.58 МКУ. З цих це підстав у відповідача були відсутні передумови запитувати додаткові документи щодо підтвердження митної вартості товару.

Представник позивача вказує на те, що наданий платіжний документ, який викликав у відповідача сумніви, отримано через офіційний портал банку, який сформовано банком, та є випискою з системи SWIFT переказів, що містить всі необхідні реквізити. Разом з листом додатково була надана платіжна інструкця №O0419DP5D1 від 19.04.2024, в якій містяться реквізити з посиланнями на контракт №NBLT1604 від 16.04.2024, та яка підтверджує те, що сума збігається із інвойсом, а також дозволяє ідентифікувати оплату за поставку товару.

В листі декларанта від 27.05.2024 позивач пояснив, що станом на день запиту митниці відправник не надав експортну декларацію. Між тим посилання контролюючого органу на неподання декларації країни відправлення як на підставу витребування додаткових документів не відповідає вимогам закону.

Щодо виробника товару, то за умовами контракту продавець забов`язаний продати та поставити продукцію власного виробництва. Водночас, згідно чинного законодавства немає норм які забов`язують виробника подібної продукції робити якісь обовязкові напидси у товаросопровідних документах, чи на самому товарі відносно виробника товару.

Отже, відповідачу були надані всі документи, які підтверджували митну вартість товару за договором, що свідчить про протиправність прийнятого рішення.

Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 24.07.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 20.09.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача надав відзив на позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товару за МД №24UA89U3 від 24.05.2024 року Одеською митницею встановлено, що надані позивачем документи мiстили розбіжності та не містили всiх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1) відповідно до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 16.04.2024 №NBLT1604 та інвойсу від 13.05.2024 №130524 оплату у розмірі 100% загальної вартості товару проводиться по специфікації перед відправкою. Наданий до митного оформлення документ за кодом 3001 №317 від 19.04.2024 не є документом, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою Правління НБУ від 28.07.2008 №216; також зазначений документ не містить печатки та підпису уповноваженої особи банку; 2) відповідно до п. 6.3 контракту від 16.04.2024 №NBLT1604 супровідні документи, що відправляються продавцем покупцеві зокрема повинні містити експортну декларацію. Проте до митного оформлення зазначений документ не надавався; 3) разом з тим, заявлені у ЕМД від 24.05.2024 No 24UA89U3 відомості про виробника товару NADIR BAS не підтверджується товаросупровідними документами та фотографіями, здійсненими під час митного огляду товару, що ставить під сумнів заявлення таких відомостей; При цьому, изначений п.6.3 контракту від 16.04.2024 №NBLT1604 сертифікат якості заводу-виробника до митного оформленняне надано.

Представник відповідача вказує, що декларантом не подано до митниці витребувані документи, у зв`язку з чим відповідач дійшов висновку про неможливість визнання заявленої митної вартості у зв`язку з не усуненням встановлених розбіжностей.

Крім того, за результатом дослідження додатково наданих документів встановлено, що: 1) акт звірки взаємних розрахунків від 27.05.2024 не підтверджує отримання продавцем коштів за товар та не містить реквізитів рахунків, за якими здіи?снювався оборот коштів між продавцем та покупцем; 2) у додатково наданіи? ціновіи? довідці від 25.05.2024 №144/456 на товар зазначено, довідка зроблена на підставі інформаціі?, наданоі? замовником, а оцінювач не проводив перевірку поданоі? інформаціі? з метою підтвердження і?і? достовірності, вищезазначена оцінка носить виключно інформаціи?нии? характер і не може бути визначальною при здіи?снені контролю за правильністю визначення митноі? вартості товарів; 3) надана бухгалтерська виписка №326-06 від 27.05.2024 не стосується товарів, зазначених у МД 24UA89U3; 4) платіжна інструкція №O0419DP5D1 від 19.04.2024 стосується придбання валюти, а не є платіжним документом, що підтверджує факт оплати товарів на адресу Nadir Bas Zincir imalati; 5) митна декларація краі??ни відправлення не надана.

Оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з МД №24UA89U3 від 24.05.2024 містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення склалових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарiв, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 КМ України були підставою для прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товарів та вiдмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Крім того, представник відповідача зазначає, що за допомогою інформації, отриманоп зі спеціалізованих програмно-інформаційних комплексів Єдиноп автоматизовано інформаційної системи (ЄAIC), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим та становить 2,57 дол. США за кг. нетто (МД від 23.01.2024 №UA500500/2024/002401), ніж заявлено декларантом 1,60 дол. США/кг нетто.

Таким чином, представник відповідача вважає, що прийняті оскаржувані рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у який зазначив, що у відзиві не спростовані доводи позову, у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові, наголошуючи на тому, що правових підстав для витребування митним органом додаткових документів та прийняття у подальшому рішення про коригування митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів та резервним методом визначення митної вартості у митного органу не було.

Представником митниці подано до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларанті. Одеською митницею було порівняно рівень митної вартості та встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений до митного оформлення час є більшим.

Представник, посилаючись на доводи, викладені у відзиві, просить відмовити у задоволенні позову, додатково зазначивши, що у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що в ході здійснення зовнішньоекономічної діяльності 16.04.2024 року позивачем ТОВ «ЛОАД-ТЕХ» (покупець) укладений з компанією «Nadir Bas» (Турецька Республіка) контракт на поставку №NBLT1604, відповідно до якого продавець зобов`язується продати і поставити покупцеві продукцію власного виробництва, іменовану надалі «товар», а покупець згоден прийняти і оплатити товари, що наводяться у міру потреби в окремих специфікаціях, згідно із зазначеними в них даних, відповідно до умов даного контракту (п.1.1). Згідно п.2.1. ціни на товар встановлюються в євро і вказані в специфікації на кожну поставку до цього контракту.

24.05.2024 року позивач здійснив декларування поставленого в Україну товару за митною декларацією №24UA89U3, в якій митну вартість товару було визначено за першим методом - за ціною договору. Для підтвердження вказаних у декларації відомостей до митного органу був поданий відповідний пакет документів згідно з МКУ (контракт на поставку, специфікація, інвойс та інші).

Проте відповідачем 28.05.2024 року прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000311/2, в якому зазначено, що подані позивачем документи містять розбіжності: 1) відповідно до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 16.04.2024 №NBLT1604 та інвойсу від 13.05.2024 №130524 оплату у розмірі 100% загальної вартості товару проводиться по специфікації перед відправкою. Наданий до митного оформлення документ за кодом 3001 №317 від 19.04.2024 не є документом, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою Правління НБУ від 28.07.2008 №216; також зазначений документ не містить печатки та підпису уповноваженої особи банку; 2) відповідно до п. 6.3 контракту від 16.04.2024 №NBLT1604 супровідні документи, що відправляються продавцем покупцеві повинні містити, зокрема, експортну декларацію. Проте до митного оформлення зазначений документ не надавався; 3) разом з тим, заявлені у ЕМД від 24.05.2024 №24UA89U3 відомості про виробника товару NADIR BAS не підтверджується товаросупровідними документами та фотографіями, здійсненими під час митного огляду товару, що ставить під сумнів заявлення таких відомостей; 4) визначений п.6.3 контракту від 16.04.2024 №NBLT1604 сертифікат якості заводу-виробника до митного оформлення надано.

В рішенні вказано, що враховуючи наявність розбіжностей у документах для підтвердження митної вартості товару позивачу направлено вимогу про надання (за наявності) протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткових документів, а саме: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару; 4) копію митної декларації країни відправлення.

Декларант листом від 27.05.2024 року подані додаткові документи, а саме: акт звірки взаємних розрахунків від 27.05.2024, цінову довідку від 25.05.2024 №144/456, бухгалтерська виписка №326-06 від 27.05.2024, прайс-лист від 05.04.2024, лист Nadir Bas Zincir imalati вд 27.05.2024, платіжну інструкцію №O0419DP5D1 від 19.04.2024.

Одеська митниця дійшла висновку, що декларантом розбіжності не спростовано, та визначила митну вартість товару за резервним методом, із застосуванням рівня митної вартості оформлених товарів, митне оформлення яких вже здійснено, на підставі баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС у ввезення товарів, заявлених до митного оформлення, яка є більшим ніж заявлено декларантом.

Позивачу, як декларанту, роз`яснено, що у разі незгоди з вказаним рішенням права на його оскарження, а також права на випуск товарів у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Позивач, вважаючи протиправним вказане рішення відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів та зборів.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п.23,24 ст.4 МК України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 2 ст.53 МК України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткових документів лише при наявності визначених законом підстав, чітко зазначених в ч.3 ст.53 МКУ (- розбіжності у документах, - ознаки підробки документів, - або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000311/2 від 28.05.2024 зазначено, що подані позивачем документи містять розбіжності.

Проте жодного належного та допустимого доказу, що надані позивачем документи містять розбіжності не надано. Розбіжність це відсутність однаковості в документах щодо митної вартості товару. В рішенні відсутні посилання на розбіжності в наданих документах.

В той же час в контракті, декларації, інвойсі, які є основними документами, жодних розбіжностей саме у вартості товару не міститься.

Згідно з оскаржуваним рішенням №UA500500/2024/000311/2 від 28.05.2024 недоліком, який на думку митного орану свідчить про розбіжність у вартості товару та не дає йому упевненості у правильності визначення митної вартості товару є наступне: 1) відповідно до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 16.04.2024 №NBLT1604 та інвойсу від 13.05.2024 №130524 оплату у розмірі 100% загальної вартості товару проводиться по специфікації перед відправкою. Наданий до митного оформлення документ за кодом 3001 №317 від 19.04.2024 не є документом, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою Правління НБУ від 28.07.2008 №216; також зазначений документ не містить печатки та підпису уповноваженої особи банку; 2) відповідно до п. 6.3 контракту від 16.04.2024 №NBLT1604 супровідні документи, що відправляються продавцем покупцеві зокрема повинні містити експортну декларацію. Проте до митного оформлення зазначений документ не надавався; 3) разом з тим, заявлені у ЕМД від 24.05.2024 No 24UA89U3 відомості про виробника товару NADIR BAS не підтверджується товаросупровідними документами та фотографіями, здійсненими під час митного огляду товару, що ставить під сумнів заявлення таких відомостей; 4) визначений п.6.3 контракту від 16.04.2024 №NBLT1604 сертифікат якості заводу-виробника до митного оформлення не надано.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача, що зазначені в оскаржуваному рішенні підстави для його прийняття, як розбіжності в документах, які не містять відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, є неспроможними.

Суд вважає, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Ціна товару була визначена позивачем згідно з умовами контракту. В той же час обставини, якими мотивоване рішення митного органу про необхідність витребування додаткових документів є необґрунтованими, оскільки надані документи у сукупності підтверджують визначену митну вартість товару позивачем (декларантом) за першим методом визначення митної вартості.

Водночас приписи МКУ зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено наявність підстав для витребування додаткових документів у позивача.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Суд вважає необґрунтованими доводи митного органу, що документ №317 від 19.04.2024 не підтверджує факт оплати товару, оскільки вони зводяться до формального посилання на вимоги Постанови правління НБУ «Про затвердження Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах» від 28.07.2008 №216.

Оскаржуване рішення не містить вказівки на те, які саме приписи вказаних нормативно-правових актів не дотримано при формуванні банківських платіжних документів. На думку суду, подібні зауваження є неконкретизовані й значною мірою утруднювали позивачу можливість усувати вказані митним органом неточності.

Разом з тим суд дослідив зміст банківського платіжного документа (виписка з SWIFT переказу №317 від 19.04.2024) й вважає, що такий документ містить інформацію про платника (графа 50F збігається із відомостями про позивача), отримувача коштів (графа 59F збігається з продавцем товару за зовнішньоекономічним контрактом), суму та валюту (графи 32А, 33В 4936 євро, що відповідає сумі згідно інвойсу №130524 від 13.05.2024), а також призначення платежу (графа 70, у якій міститься посилання на контракт №NBLT1604 від 16.04.2024 та специфікацію №1 від 16.04.2024).

Суд дійшов висновку, що ідентифікація наданої до митного оформлення платіжної виписки з SWIFT переказу підтверджує інформацію оплати поставки товару за наявною у ній інформацією: номером та датою контракту, номером та датою специфікації, сумою за поставлену партію товару, назвою отримувача коштів та назвою відправника.

При цьому, положеннями чинного законодавства не передбачено проставлення на електронному SWIFT повідомленні банківської печатки та підпису уповноваженої особи, а тому доводи митного органу з цього приводу суд вважає необґрунтованими.

В свою чергу, в матеріалах справи міститься платіжна інструкція №O0419DP5D1 від 19.04.2024 про купівлю ТОВ «ЛОАД-ТЕХ» валюти - 4936 євро на виконання контракту №NBLT1604 від 16.04.2024, із зазначенням у ній підпису уповноваженої особи та банківської печатки. Вказаний документ надано декларантом митному органу додатково, разом із листом від 27.05.2024 року, проте Одеська митниця його не прийняла, з підстав, що платіжна інструкція №O0419DP5D1 від 19.04.2024 стосується придбання валюти, а не є платіжним документом, що підтверджує факт оплати товару.

Надані митному органу платіжні документи у своїй сукупності свідчать про те, що 19.04.2024 року позивачем на виконання контракту №NBLT1604 від 16.04.2024 придбано у банку кошти у валюті та сумі, що відповідає відомостям згідно інвойсу №130524 від 13.05.2024. Також 19.04.2024 року позивач здійснив переказ придбаної валюти коштів на користь контрагента компанія «Nadir Bas» (Турецька Республіка).

Суд дійшов висновку, що надані платіжні банківські документи у своїй сукупності ідентифікують сплату коштів саме за імпортовану партію товару.

Разом з тим, суд не приймає доводи митного органу, що заявлені у ЕМД від 24.05.2024 №24UA89U3 відомості про виробника товару NADIR BAS не підтверджується товаросупровідними документами та фотографіями, здійсненими під час митного огляду товару, що ставить під сумнів заявлення таких відомостей.

В графі 31 МД №24UA89U3 від 24.05.2024 позивачем заявлено відомості про виробника товару компанія «Nadir Bas».

Позивачем до позову додано подані митному органу копії документів, які перекладено з англійської та турецької на українську мову Бюро перекладів «ДІАЛОГ». Згідно копії інвойсу №130524 від 13.05.2024, у ньому містяться відомості про країну походження Туреччина.

Між тим, до відповідачем не конкретизовано які саме товаросупровіді документи свідчать про іншого виробника товару та як це впливає на числові значення складових митної вартості товару. Також відповідачем до суду копії фотоглафій з митного огляду товару на підтвердження висновків про обґрунтованість сумнівів митниці не надано.

Суд вважає, що самі по собі такі зауваження не стосуються числових показників визначення митної вартості товару, а відтак й не можуть свідчити про їх розбіжності із іншими поданими документами, у тому числі тими, на підставі яких й формується така вартість.

Також суд вважає, що не надання експортної декларації країни відправлення та сертифікату якості заводу-виробника не може свідчити про непідтвердженість митної вартості товару, враховуючи наступне.

Згідно з ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Експортна декларація та якісний сертифікат виробника не віднесені до переліку документів, обов`язкових для подання до митного оформлення товару згідно з ч.2 ст.53 МК України, тому не можуть бути використані для підтвердження митної вартості товару.

З цих же підстав суд не приймає доводи відповідача щодо непідтвердженості митної вартості товару інформацією, яка міститься в додатково наданих декларантом документів, оскільки такі документи не підтверджують митну вартість товару, а саме: акт звірки взаємних розрахунків, цінова довідка, бухгалтерська виписка.

Водночас відповідачем не вказано будь-якого іншого обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у спірному рішенні.

Між тим, митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали сумніви у заявленій митній вартості, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та достовірності, зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх оформленні.

Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 у справі №815/5791/17 наголошує, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах (постанови ВС від 27.04.2020 року по справі №140/804/19, від 11.06.2020 року по справі №815/5464/16, від 30.04.2020 року по справі №820/231/16, від 31.03.2020 року, від 19.03.2020 року по справі №808/4127/15).

Між тим, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

МК України встановлено, що при відсутності застережень щодо застосування основного методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч.2 ст.53 МК України застосовується саме основний метод визначення митної вартості товарів.

Згідно ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частинами 3,6 цієї статті визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 8 статті 57 МКУ встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Відповідно до п.2,4 ст.55 МКУ прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Між тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 ч.2 ст.55 МКУ.

Оцінюючи вказане рішення відповідача суд вважає за необхідне врахувати також Верховний Суд наголошував у своїх правових висновках, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Верховний Суд вважав за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25 лютого 2020 року справа №260/718/19; 27 квітня 2020 року справа №140/804/19).

У постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 Верховний Суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування(якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідачем здійснено коригування митної вартості товару на підставі відомостей бази даних, оскільки за попередньою МД від 23.01.2024 №UA500500/2024/002401 вартість товару є більшою, ніж заявлено декларантом. Однак суд вважає, що митна декларація від 23.01.2024 №UA500500/2024/002401 не може бути врахована для коригування митної вартості товару за МД позивача, оскільки митна вартість товарів, митне оформлення яких вже здійснено за МД із АСМО «Інспектор» сформована за невідображених умов відомостей про вартість, загальної суми за рахунком, обмінного курсу (графи 12, 22, 23 МД).

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 72, 73, 75, 76 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000311/2 від 28.05.2024.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1,3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Позивач у змісті позову просить про стягнення з відповідача судових витрат, а саме: сплаченого судового збору у загальному розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем сплачений судовий збір у загальному розмірі 2422,40 грн.

Верховним Судом у постанові від 18.02.2020 року по справі №320/3053/19 сформований правовий висновок, що рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, лише в сукупності позбавляють позивача права оформити товар за основним методом визначення митної вартості та породжують обов`язок позивача задекларувати товар за визначеною відповідачем митною вартістю товару. Відповідно, скасування зазначених актів митного органу є способом захисту позивачем лише одного права - права оформити Товар за заявленою ним митною вартістю, що вказує на те, що це є однією позовною вимогою.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 16.03.2020 по справі №1.380.2019.001962 дійшов висновку, що при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів ціною позову в розумінні Закону «Про судовий збір» є різниця митних платежів, що підлягали сплаті з урахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні.

Оскільки 1,5% ціни позову (різниці митних платежів, що підлягали сплаті з урахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні 39833,59 грн) становить 597,50 грн, застосовується ставка судового збору у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028 грн.

Також підлягає врахуванню коефіцієнт 0,8 за подання позову в електронній формі через підсистему «Електронний суд», тому за подання даного адміністративного позову сплаті підлягав судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Суд вважає, що по даній справі з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 10 000 грн правничої допомоги.

У відповідності з п.1 ч. 3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оскільки станом на час прийняття рішення по справі позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що є умовою відповідно до вимог ч.4 ст.134 КАС України для вирішення питання щодо розподілу судових витрат на надання правничої допомоги, суд дійшов висновку, що на час розгляду справи у суду відсутні підстави для розподілу судових витрат у частині витрат на правничу допомогу адвоката.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 9, 12, 13, 132, 134, 139, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОАД-ТЕХ» (вул. Велика Арнаутська, 76, офіс 2, м. Одеса, 65045, ) до Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, 21а, м. Одеса, 65078, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000311/2 від 28.05.2024 року.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОАД-ТЕХ» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва