Справа № 320/32519/24
Суддя: Катющенко В. П.
Дата ухвалення: 2024-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-аз/755/3/24
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

до подачі позовної заяви

"20" вересня 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва 17.09.2024 за підсудністю з Київського окружного адміністративного суду на підставі ухвали від 11.07.2024 надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, у якій останній просить суд:

- заборонити Центральному міжрегіональному управлінню Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області вчиняти дії щодо примусового видворення ОСОБА_1 за межі України;

- заборони Центральному міжрегіональному управлінню Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області вчиняти дії щодо примусового повернення ОСОБА_1 до РФ;

- заборонити іншим уповноваженим на це державним органам і особам вчиняти вищевказані дії щодо ОСОБА_1 .

Заява про забезпечення позову до подачі позовної заяви мотивована тим, що обрані заходи забезпечення позову заявлені лише в межах майбутніх позовних вимог, є адекватними та співмірними з майбутніми позовними вимогами, є пропорційними та не становитимуть надмірного тягаря відповідачеві та іншим уповноваженим на це державним органам та особам, а тому забезпечать справедливий баланс між інтересами особи та суспільства, і при цьому будуть гарантією захисту прав, свобод та законних інтересів позивача та забезпечать реальне і неухильне виконання можливого судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Дослідивши матеріали заяви, виходячи зі змісту доводів заяви та системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У силу норм ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17, від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 07.04.2020 у справі № 826/13413/18.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому, небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Звертаючись до суду із даною заявою заявник у заяві зазначив, що у подальшому має намір звернутися до суду із позовною заявою про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити дії, однак ані доводів позовної заяви до суду не навів, ані вказав позовних вимог майбутнього позову, що надавало б змогу суду пересвідчитися у співмірності заявлених вимог забезпечення позову до вимог майбутнього позову. У той час, звернення до суду із даною заявою пояснив тим, що звертався до суду із позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, утім рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024, у задоволенні вимог позивача було відмовлено.

Розгляд клопотання про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Убачається, що судами у задоволені вимог про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було відмовлено, при цьому суд не уповноважений надавати оцінку прийнятим рішенням щодо заявника по справі. У той же час, звертаючись до суду із даною заявою заявником не наведено жодної обґрунтованої підстави для вжиття заходів забезпечення майбутнього позову. Також, останнім не надано доказів щодо існування достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до несприятливих наслідків для його прав, у разі постановлення на його користь судового рішення; не наведено достатніх підстав, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів, не надано належних доказів щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Посилаючись на те, що існує об`єктивний ризик його примусового повернення до рф, що створює для нього небезпеку, останній не надав до суду жодного переконливого доказу, що такі заходи до нього будуть вжиті.

Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989 рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Зважаючи на наведене, судом встановлено, що заявником не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, не наведено обґрунтованих підстав для заходів забезпечення позову, зазначених у ч. 2 ст. 150 КАС України для забезпечення майбутнього адміністративного позову, відтак суд прийшов висновку, що у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви слід відмовити.

Згідно з ч.5 ст.154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено (ч.8 ст.154 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 150, 151, 154, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Інформацію по справі можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки http://dn.ki.court.gov.ua.

Суддя: