Справа № 480/1769/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Воловик С.В.

10 вересня 2024 р.Справа № 480/1769/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Курило Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Авраменка Олександра Вікторовича на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування наказу та стягнення коштів, -

В с т а н о в и в:

У березні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Авраменко О.В. звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті (далі Укртрансбезпека) № 235 від 11.04.2022 «Про оголошення простою» в частині оголошення простою позивачу;

- стягнути з відповідача різницю між виплаченою заробітною платою і сумою заробітної плати, належною до виплати у розмірі 323 675, 49 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що саме по собі введення воєнного стану, не є безумовною підставою для оголошення простою і не звільняє роботодавця від зобов`язань за трудовим договором. Представник позивача зазначив, що з кінця березня 2022 року Сумська область була повністю звільнена від військ російської федерації, на території міста Суми не проводились бойові дії.

З огляду на не зазначення Укртрансбезпекою в оскаржуваному наказі конкретних причин та підстав для оголошення простою, причин і підстав, що унеможливлювали забезпечення належних організаційних та технічних умов роботи, враховуючи те, що простій оголошувався не всім працівникам, а лише декільком, а також приймаючи до уваги те, що у січні 2023 року приймались нові працівники, оскаржуваний наказ є протиправним, а позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відзиві на адміністративний позов, відповідач зазначив, що з огляду на суспільний інтерес, зміну функцій відповідача як органу державної влади та через об`єктивну неможливість забезпечити роботою всіх працівників, був прийнятий оскаржуваний наказ про оголошення простою.

Відповідач зауважив на тому, що неможливість забезпечення роботою всіх працівників зумовлена значним зменшенням обсягу роботи через припинення виконання значної частини функцій. Також відповідач звернув увагу на те, що штатна чисельність відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області складає 16 осіб, з яких 4 особам оголошено простій, 3 особи проходять службу у лавах Збройних Сил України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадження)) у задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що на законодавчому рівні не встановлено жодних вимог та умов, які б забороняли або обмежували роботодавців у питанні прийняття ними рішення про запровадження простою під час війни. Це вказує на те, що кожний роботодавець має дискрецію у вирішенні питання про оголошення простою під час війни. Причому, простій може бути оголошено як для всього підприємства, так і для окремого структурного підрозділу або для окремих працівників. Припиняється простій на підставі наказу у випадку відсутності обставин, які зумовили його оголошення.

У цій справі судом встановлено, що підставою для оголошення простою окремим працівникам, Укртрансбезпека визначила введення в Україні воєнного стану через широкомасштабне вторгнення військ російської федерації та, як наслідок, припинення виконання значної частини функцій. Зокрема, у зв`язку з прийняттям 13.03.2022 року Кабінетом Міністрів України постанови № 330 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану», такі завдання територіальних органів Укртрансбезпеки, як здійснення державного ринкового нагляду, не виконуються, завдання з приводу забезпечення виконання Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» у сфері автомобільного та залізничного транспорту, виконуються обмежено, завдання щодо здійснення державного контролю (нагляду) за безпекою на автомобільному, міському електричному та залізничному транспорті виконуються лише на підставі звернень органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, організацій, фізичних або юридичних осіб. Внаслідок обмеження завдань, які мають виконувати територіальні органи Укртрансбезпеки, зменшилась і значна частина функцій, які ці територіальні органи мали виконувати, що в свою чергу, призвело до неможливості забезпечення роботою всіх працівників.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних підстав для оголошення простою працівникам Укртрансбезпеки та відповідність оскаржуваного наказу критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України, на момент його прийняття.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник позивача просить його скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 .

Аргументи, наведені представником позивача в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач простить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід скасувати, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 займає посаду начальника відділу надання адміністративних послуг у Сумській області Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (категорія посад державної служби «Б») і ця посада перебуває поза штатом Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області.

Так, згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 року № 157-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» відбулась реорганізація територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті.

Наказом Укртрансбезпеки від 23.12.2021 року № 2440-К «Про упорядкування структури Укртрансбезпеки» Слобожанське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки реорганізовано у Відділ державного нагляду (контролю) у Полтавській області, Відділ державного нагляду (контролю) у Харківській області та Відділ державного нагляду (контролю) у Сумській області.

У зв`язку із повномасштабним вторгненням в Україну військ російської федерації, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась та триває до сьогодні.

31.03.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Голови Укртрансбезпеки із заявою, якою просив, у зв`язку з воєнними діями, визначити йому робочим місцем Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області (т. 2, а.с. 69).

Наказом Укртрансбезпеки від 01.04.2022 року № 705-К з 01.04.2022 року на період воєнного стану в Україні визначено робочим місцем ОСОБА_1 - Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області (т. 1, а.с. 51).

Наказом Укртрансбезпеки від 11.04.2022 року № 235 з 11.04.2022 року оголошений простій не з вини працівника - начальнику відділу надання адміністративних послуг у Сумській області Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Гетун В.В. (т. 1, а.с. 77, 78).

У наказі зазначено, що підставою для його прийняття послугували: положення частини першої статті 34, частини першої статті 113 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), стаття 12, частина перша статті 13 Закону України «Про оплату праці», Указ Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 14.03.2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», постанова Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 року № 221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану», у зв`язку з відсутністю можливості забезпечення належних організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи, та з метою належної роботи державного органу.

26.04.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Укртрансбезпеки із заявою, якою просив з 02.05.2022 року визнати наказ від 01.04.2022 року № 705-К таким, що втратив чинність, у зв`язку із виконанням посадових обов`язків за посадою у Сумській області (т. 2, а.с. 70).

Відповідно до наказу Укртрансбезпеки від 28.04.2022 року № 796-К, наказ Укртрансбезпеки від 01.04.2022 року № 705-К визнаний таким, що втратив чинність на підставі заяви ОСОБА_1 від 26.04.2022 року (т. 1, а.с. 52).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною третьою статті 5 Закону України «Про державну службу» унормовано, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до статті 34 КЗпП України простій, це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Тлумачення статті 34 КЗпП України свідчить про те, що обов`язковою підставою для введення простою на підприємстві (установі, організації) є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів.

Отже, простій оголошується у разі неможливості виконання органом, його структурним підрозділом або державним службовців своїх завдань і функцій через відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами, для відповідних державних службовців (структурного підрозділу або органу в цілому).

Особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», пунктами другим та третім частини першої якого встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до статті третьої Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою (часина перша статті третьої). У період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються (частина друга статті третьої).

Частиною третьою статті 43 Закону України «Про державну службу» унормовано, що зміною істотних умов державної служби вважається зміна:

1) належності посади державної служби до певної категорії посад;

2) основних посадових обов`язків;

3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення;

4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу;

5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Колегія суддів надає критичну оцінку доводам відповідача про наявність об`єктивних підстав для оголошення простою позивачу ОСОБА_1 так як після введення у державі воєнного стану, прийняття 13.03.2022 року Кабінетом Міністрів України постанови № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану», Укртрансбезпека наразі об`єктивно не змозі забезпечити на довоєнному рівні роботою всіх своїх працівників, оскільки змінились як функції органу державної влади на ріні нормативно-правового регулювання, так і організаційно/технічна можливість їх реалізації. Після введення воєнного стану, у період з лютого по квітень 2022 року значно зменшився обсяг роботи позивача в частині опрацювання запитів на публічну інформацію та видачі міжнародних дозволів, тобто зменшився обсяг роботи, визначений посадовими обов`язками ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що відповідач не довів суду, що робота Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області була зупинена.

Щодо доводів Укртрансбезпеки фактично про зміну істотних умов державної служби позивача та територіальних підрозділів в цілому, колегія суддів зазначає, що така зміна не обумовлює обов`язковість встановлення простою в роботі ОСОБА_1 . Судам першої та апеляційної інстанцій відповідач не надав доказів запровадження змін основних посадових обов`язків ОСОБА_1 після введення у державі воєнного стану і прийняття 13.03.2022 року Кабінетом Міністрів України постанови № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану», а також об`єктивну неможливість виконання позивачем своїх посадових обов`язків, у зв`язку з введенням таких змін.

За наведеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Укртрансбезпеки № 235 від 11.04.2022 року «Про оголошення простою», в частині оголошення з 11.04.2022 року йому простою до припинення чи скасування воєнного стану в України.

Згідно з частинами першою та другою статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівником розряду (окладу).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 року № 221 керівникам державних органів, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, надано право до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі, самостійно визначати розмір оплати часу простою працівників, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу).

встановленого працівником розряду (окладу).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 року № 221 керівникам державних органів, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, надано право до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі, самостійно визначати розмір оплати часу простою працівників, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу).

З урахуванням прийнятого рішення про визнання протиправним та скасування наказу відповідача № 235 від 11.04.2022 року (в частині, яка стосується ОСОБА_1 ), колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача різниці між виплаченою заробітною платою і сумою заробітної плати, належної до виплати за період з 11.04.2022 року до дати прийняття судового рішення у справі.

Відповідно до довідки про нараховану та виплачену заробітну плату ОСОБА_1 за період простою з 11.04.2022 року по 31.07.2024 року нараховано заробітну плату у сумі 185 786,09 грн., що становить дві третини тарифної ставки встановленого працівником розряду (окладу).

У період часу з 01.08.2024 року по 10.09.2024 року припадає 29 робочих днів.

Як убачається із довідки Державної служби України з безпеки на транспорті від 20.08.2024 року № 09/157 про заробітну плату ОСОБА_1 заробітна плата позивача за останні два відпрацьовані повністю місяці перед оголошенням простою (лютий-березень 2022 року) становила 10915,13 грн. та 18080,48 грн. відповідно, тобто середньоденна заробітна плата позивача за два повністю відпрацьованих місяці склала 674,31 грн (10915,13 +18080,48)/43 робочих дні).

Враховуючи, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 сумою заробітної плати, нарахованої під час простою, у період з 11.04.2022 року по 31.07.2024 року, і сумою, належної йому заробітної плати становить 92 893,05 грн, та різниця між виплаченою сумою заробітної плати, нарахованої під час простою, у період з 01.08.2024 року по 10.09.2024 року, і сумою, належної йому заробітної плати становить 13432,96 грн., стягненню з відповідача на користь позивача підлягає різниця між виплаченою заробітною платою і сумою заробітної плати, належною до виплати у розмірі 106 326,02 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів (податків, внесків,зборів).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи представника позивач про те, що середньоденна заробітна плата позивача становить 1504,61 грн., оскільки для розрахунку середньоденної заробітної плати позивача необхідно враховувати останні два відпрацьовані повністю місяці перед оголошенням простою (лютий-березень 2022 року), а не грудень 2021 року та січень 2022 року.

Оскільки означені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів частково задовольняє вимоги апеляційної скарги, скасовує судове рішення і приймає нове про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Колегія суддів також зауважує, що відповідно до пункту першого частини шостої статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її походження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи. Які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Приміткою до статті 53-1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються особи, посади яких належать до посад державної служби категорії «А» або «Б», .

За інформацією, що мається в Єдиному державному реєстрі декларацій, позивач займає посаду державної служби, категорії «Б». Означене виключає можливість розгляду судом справи за позовом ОСОБА_1 за правилами розгляду справ незначної складності.

Інші доводи та заперечення учасників справи означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Авраменка Олександра Вікторовича - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року скасувати з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з безпеки на транспорті № 235 від 11.04.2022 року «Про оголошення простою» в частині оголошення простою ОСОБА_1 .

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 різницю між виплаченою заробітною платою і сумою заробітної плати, належною до виплати за період з 11.04.2022 року по 10.09.2024 року у розмірі 106 326 (сто шість тисяч триста двадцять шість) гривень 02 копійки з відрахуванням обов`язкових платежів.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц Л.В. Курило
Постанова у повному обсязі складена і підписана 19 вересня 2024 року.