Справа № 320/23113/23
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року (розглянута у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Міністерства юстиції України (далі - відповідач Солом`янський ВДВС у м. Києві), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 (далі - третя особа, ОСОБА_2 ), у якому просить суд:

- зобов`язати закінчити виконавче провадження НОМЕР_4 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 62 296,70 грн.;

- зобов`язати закінчити виконавче провадження НОМЕР_5 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 15 802,54 доларів.

Позивач в позовній заяві наполягає на наявності подвійного стягнення з нього виконавчого збору.

Вказує, що за виконавчим документом №753/11149/15 від 09.02.2017 виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 пені у розмірі 428 399,02 грн. та штрафу у розмірі 194 567,93 грн. відповідачем було відкрито виконавче провадження постановою від 30.08.2019 НОМЕР_6 про стягнення з ОСОБА_1 пені та штрафу, та на підставі виконавчого документа №753/11149/15 від 09.02.2017 Дарницького районного суду м. Києва постанову від 02.09.2019 НОМЕР_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 158025,38 дол. США. Також, у ВП НОМЕР_6 винесено постанову від 22.11.2019 про стягнення виконавчого збору у сумі 62296,70 грн., у ВП № НОМЕР_7 винесено постанову від 22.11.2019 про стягнення виконавчого збору у сумі 15802,54 дол. США.

03.02.2021 постановами державного виконавця у ВП НОМЕР_8 та НОМЕР_6 повернуто виконавчі документу стягувачу на підставі заяви останнього без виконання, та постановами від 03.02.2021 відкрито, зокрема, виконавчі провадження № НОМЕР_9 про стягнення виконавчого збору 62296,70 грн. та № НОМЕР_10 про стягнення виконавчого збору 15 802,54 дол. США.

Відмітив, що у справі №753/11149/15 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.11.2020 було замінено сторону виконавчого провадження первісного стягувача ПАТ "КБ "Надра" на правонаступника ТОВ "Росвен Інвест Україна", ухвалою даного суду від 28.07.2022 замінено стягувача ТОВ "Росвен Інвест Україна" на правонаступника ОСОБА_2 та останній отримав дублікат виконавчого листа №753/11149/15 від 09.12.2017 ухвалою вказаного суду від 14.02.2023.

В свою чергу, ОСОБА_2 звернувся до приватного виконавця Жаботинського І.В., який виніс, окрім інших, постанову від 28.03.2023 про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_11 про стягнення основної винагороди 577876,69 грн. та виконавчого провадження НОМЕР_12 про стягнення основної винагороди 62296,69 грн., також, постанову про об`єднання в одне провадження ВП НОМЕР_13 та НОМЕР_12 у зведене ПВ НОМЕР_14.

ОСОБА_1 вважає, що у зв`язку із винесенням приватним виконавцем постанов про відкриття виконавчого провадження та про стягнення основної винагороди приватного виконавця, наявність постанов державного виконавця призводять до подвійного з нього стягнення грошових коштів та така обставина розглядається як накладення непропорційного надмірного тягара на боржника, що зачіпає право власності, гарантоване ст. 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

Позивач через свого адвоката 31.03.2023 звертався до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_4 від 03.02.2021 та отримав 16.05.2023 відповідь на заяву від 31.03.2023 за вих. № 55499 від 18.04.2023, в якій відповідач рекомендував звернутись до суду.

Покликаючись на положення ст. 1, ст. 3, ч. 1-4, ч. 8 ст. 27, ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", правові висновки Верховного Суду викладені в постанові від 21.07.2022 у справі №320/6215/19 просить задовольнити позов.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправну бездіяльність Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Міністерства юстиції України щодо не закінчення виконавчих проваджень НОМЕР_4 та НОМЕР_5.

Зобов`язано Солом`янський відділ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Міністерства юстиції України закінчити виконавче провадження НОМЕР_4 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 62 296,70 грн. та закінчити виконавче провадження НОМЕР_5 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 15 802,54 доларів, з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2015 у справі №753/11149/15 за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Надра" Стрюкової І.О. до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, пені та штрафу, позовні вимоги частково задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра", заборгованість за договором від 01.04.2008 року в сумі 158025,38 доларів США та 6944 грн. 04 коп.

Рішенням Апеляційним судом м. Києва від 10.01.2017 вказане заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року скасовано в частині стягнення штрафу та пені та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" 428 399,02 грн. пені та 194 567,93 грн. штрафу, а всього 622 966 грн. 95 коп.

На підставі цього рішення Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 753/11149/15 від 09.02.2017 про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі: 158025,38 доларів США.

Також, Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 753/11149/15 від 09.02.2017 про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 пені у розмірі: 428 399,02 грн. пені та штрафу у розмірі: 194 567,93 грн.

На підставі виконавчих листів Дарницького районного суду м. Києва № 753/11149/15 від 09.02.2017 головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві головного територіального управління Міністерства юстиції у місті Києві Дубровіним Сергієм Ігоровичем винесено постанови:

- № НОМЕР_15 від 30.08.2019 про відкриття виконавчого провадження та стягнення з боржника ОСОБА_1 428 399,02 грн. пені та 194 567,93 грн. штрафу, а всього 622 966 грн. 95 коп.;

- № НОМЕР_7 від 02.09.2019 про відкриття виконавчого провадження та стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за договором від 01.04.2008 року в сумі 158025,38 доларів США;

22.11.2019 державним виконавцем винесено постанови:

- у виконавчому проваджені № НОМЕР_15 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 62 296,70 грн.;

- у виконавчому проваджені № НОМЕР_15 про виправлення помилки у процесуальному документі;

- у виконавчому проваджені № НОМЕР_7 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 15 802,54 доларів США.

У справі № 753/11149/15, ПАТ "Комерційний Банк "Надра" відступив ТОВ "Росвен Інвест Україна" відповідно до Договору про відступлення прав вимоги № GL2N217047ПВ193 від 19 травня 2020 року свої права вимоги за кредитним договором № 75/КР/2008-840 від 01.04.2008, що було укладено з позичальником ОСОБА_3 та договором поруки № 2 від 01.04.2008, що було укладено з ОСОБА_1 .

Відповідно, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.11.2020 замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №753/11149/15 виданих Дарницьким районним судом м. Києва у цивільній справі №753/11149/15, а саме:

первісного стягувача Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових стрільців 17) на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" (, місцезнаходження: м. Київ, бульвар В. Гавела 6).

У грудні 2020 року ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" подало до Солом`янського РВ ДВС У м. Києві заяви про повернення виконавчого документа вих. № 13750584 стягувачу у виконавчих провадженнях № НОМЕР_15 № НОМЕР_7.

Державним виконавцем винесені наступні постанови, зокрема:

від 03.02.2021:

- про зміну назви сторони виконавчого провадження № НОМЕР_15 з ПАТ "Комерційний банк "Надра" (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців 13) на його правонаступника ТОВ "Росвен Інвест Україна" (код ЄДРПОУ -37616221, місцезнаходження: м. Київ, бульвар В. Гавела 6);

- про зміну назви сторони виконавчого провадження № НОМЕР_7 з ПАТ "Комерційний банк "Надра" (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців 13) на його правонаступника ТОВ "Росвен Інвест Україна" (, місцезнаходження: м. Київ, бульвар В. Гавела 6);

- у виконавчому проваджені № НОМЕР_15 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання;

- у виконавчому проваджені № НОМЕР_7 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання;

- про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_16 та стягнення з ОСОБА_1 витрати виконавчого провадження в сумі 319 грн.;

- про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_9 та стягнення з ОСОБА_1 витрати виконавчого провадження в сумі 319 грн;

- про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_17 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі: 62 296,70 грн;

- про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_10 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі: 15 802,54 дол.США.;

а також, від 06.07.2021:

- про об`єднання виконавчих проваджень № НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_5, НОМЕР_19 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_20;

в межах виконавчого провадження НОМЕР_5:

- про розшук майна боржника ТОYОТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 що належить боржнику ОСОБА_1 ;

- про арешт майна боржника транспортного засобу: ТОYОТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 що належить боржнику ОСОБА_1 ,

- про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 ;

- про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 505782,83 грн.;

- про арешт майна боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 505782, 83 грн.;

07.07.2021:

доручення про проведення опису майна боржника ОСОБА_1 ;

- постанова від 07.07.2021 про проведення опису майна боржника ОСОБА_1 .

За обставинами у справі № 753/11149/15 вбачається, що ТОВ "Росвен Інвест Україна" на підставі Договору Факторингу від 20 липня 2020 року передало ТОВ "Фінансова компанія "Карточка плюс" право вимоги за кредитним договором та, у свою чергу ТОВ "Фінансова компанія "Карточка плюс" уклало з ОСОБА_2 Договір про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року. Відповідно до умов Договору про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року ТОВ "Фінансова компанія "Карточка плюс" передало ОСОБА_2 право вимоги за Кредитним договором № 75/ЖР/62/2008-840 від 01.04.2008, який укладений між фізичною особою ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством "Комерційний Банк "Надра".

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/11149/15 від 28.07.2022 замінено стягувача ТОВ "Росвен Інвест Україна" (, місцезнаходження: м. Київ, бульвар В. Гавела 6) на його правонаступника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/11149/15 від 14.02.2023 заяву ОСОБА_4 про видачу дублікату виконавчого листа у цивільній справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Надра" Стрюкової І.О. до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено та видано стягувачу ОСОБА_2 дублікат виконавчого листа № 753/11149/15 від 09.02.2017 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 158025, 38 доларів США, що видавався Дарницьким районним судом м. Києва, та дублікат виконавчого листа № 753/11149/15 від 09.02.2017 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 пені у сумі 428 399, 02 грн та штрафу 194 567, 93 грн., що видавався Дарницьким районним судом м. Києва.

ОСОБА_2 28.03.2023 звернувся до приватного виконавця Жаботинського Івана Володимировича із заявами про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 753/11149/15.

Приватним виконавцем Жаботинським І.В. винесені наступні постанови

від 28.03.2023:

- про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_11 за виконавчим листом № 753/11149/15 виданого 24.03.2023 Дарницьким районним судом міста Києва;

- про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_11 про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця у розмірі 577 876 (п`ятсот сімдесят сім тисяч вісімсот сімдесят шість) грн. 69 коп.;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № НОМЕР_11 від 28.03.2023 в сумі 493 грн 18 коп.;

- про стягнення з боржника основної винагороди виконавчого провадження № НОМЕР_11 в сумі 577 876 (п`ятсот сімдесят сім тисяч вісімсот сімдесят шість) гри 69 коп.;

- про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 6357136,78 грн.;

- про об`єднання виконавчих проваджень НОМЕР_13, НОМЕР_12 у зведене виконавче провадження НОМЕР_14;

- про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_21 про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця у розмірі 62 296 грн 69 коп.;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 493 грн. 18 коп.;

- про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця в сумі 62 296 грн 69 коп.;

- про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 685756,82 грн.;

від 30.03.2023:

- про арешт майна боржника ОСОБА_1 у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_22 у межах суми звернення стягнення з урахуванням мінімальних витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця, що разом становить 7 042 893 (сім мільйонів сорок дві тисячі вісімсот дев`яносто три) грн 60 коп.

31.03.2023 адвокат позивача ОСОБА_5 звернувся до державного виконавця Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Міністерства юстиції України із заявою про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_4 від 03.02.2021 та скасувати вжиті заходи в рамках вказаного провадження.

16.05.2023 отримано відповідь на заяву від 31.03.2023 за вих. № 55499 від 18.04.2023 в якій відповідач зазначив, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14.02.2023, постановою Київський апеляційного суду від 07.12.2022 та ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.07.2022 виконавчий лист № 753/11149/15 від 09.02.2017 не скасовано, станом на 18.04.2022 у державного виконавця відсутні підстави для закінчення виконавчих проваджень: ВП НОМЕР_15, ВП № НОМЕР_17, ВП № НОМЕР_16, ВП НОМЕР_7, ВП № НОМЕР_10 та ВП № НОМЕР_9, рекомендовано завернутись до суду для скасування виконавчого листа № 753/11149/15 від 09.02.2017 та скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень, а саме: ВП НОМЕР_15, ВП № НОМЕР_17, ВП № НОМЕР_16, ВП НОМЕР_7, ВР № НОМЕР_10 та ВП № НОМЕР_9.

Зазначені обставини та факти підтверджені наявними у справі матеріалами, зокрема копіями з ВП №№59848285, НОМЕР_7, НОМЕР_16, НОМЕР_9, НОМЕР_17, НОМЕР_10, НОМЕР_23, НОМЕР_21, ЗВП НОМЕР_14 та рішеннями суду у справі №753/11149/15 (провадження №6/753/1042/20, №6/753/74/23), відповіддю державного виконавця за вих. № 55499 від 18.04.2023.

Отримавши відповідь відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Відповідно, предметом спору є відмова державного виконавця щодо закінчення виконавчих проваджень НОМЕР_4 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 62 296,70 грн. та НОМЕР_5 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 15 802,54 доларів, у зв`язку з чим, судом підлягає перевірці та встановленню протиправність чи законність таких дій/бездіяльності, відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, із дотриманням судом принципів адміністративного судочинства визначеного ч. 3 вказаної статті цього кодексу.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 Закону № 1403-VIII).

Пунктом 1 та пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України та постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно приписів частини п`ятої статті 26 Закону Закон № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга).

Частиною восьмою статті 27 Закон № 1404-VІІІ встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Відповідно до ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 42 Закону № 1404-VІІІ кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Статтею 45 Закону № 1404-VІІІ визначено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Як визначено в ст. 5 Закону № 1404-VIII приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

Згідно з приписами частин першої - п`ятої статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною сьомою статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання приписів статті 31 цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.

Отже, за своїм призначенням основана винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі. При цьому розмір основної винагороди приватного виконавця залежить від фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі, що узгоджуються із правовою позицією викладено Верховним Судом, зокрема, у своїй постанові від 03 березня 2020 у справі № 260/801/19.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VIIІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як встановлено сматеріалами справи спірні виконавчі провадження НОМЕР_4 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 62 296,70 грн. та виконавче провадження НОМЕР_5 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 15 802,54 доларів були винесені державним виконавцем за наслідкам повернення стягувачу ТОВ "Росвен Інвест Україна" виконавчого документа № 753/11149/15 від 09.02.2017 за його заявою у виконавчих провадженнях НОМЕР_6 та НОМЕР_8 відповідною постановою від 03.02.2021.

Зокрема, виконавче провадження НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 постановою від 06.07.2021 зведено у виконавче провадження № НОМЕР_20.

Також, державним виконавцем межах виконавчого провадження № НОМЕР_10 вчинялись відповідні дії по забезпеченню стягнення виконавчого збору/основної винагороди та витрат виконавчого провадження, зокрема, розшук майна боржника, накладено арешти на майно боржника, звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, арештовано кошти, арештовано майно в межах суми виконавчого збору/основної винагороди постановами від 06.07.2021.

Також, колегія суддів враховує за наданими відповідачем документами, що ОСОБА_6 звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубровіна С.І. у виконавчому провадженні № НОМЕР_15 від 22.11.2019, згідно з якою з ОСОБА_6 стягнуто виконавчий збір у розмірі 62 296,70 грн.; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубровіна С.І. у виконавчому провадженні № НОМЕР_17 від 03.02.2021 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_6 виконавчого збору у розмірі 62 296,70 грн.; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубровіна С.І. у виконавчому провадженні № НОМЕР_7 від 22.11.2019, згідно з якою з ОСОБА_6 стягнуто виконавчий збір у розмірі 15 802, 54 доларів США; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубровіна С.І. у виконавчому провадженні № НОМЕР_10 від 03.02.2021 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_6 виконавчого збору у розмірі 15 802, 54 доларів США; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубровіна С.І. у виконавчому провадженні № НОМЕР_16 від 03.02.2021 про відкриття виконавчого провадження про стягнення ОСОБА_6 витрат виконавчого провадження в розмірі 319 грн.; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубровіна С.І. у виконавчому провадженні № НОМЕР_9 від 03.02.2021 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_6 витрат виконавчого провадження в розмірі 319 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.08.2021 у справі № 640/11892/21 у задоволенні позову відмовлено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.08.2021 - без змін.

Зокрема, в рішенні судів у справі №640/11892/21 підставою для відмови у позові ОСОБА_6 вказано, що постанова у виконавчому провадженні № НОМЕР_17 від 03.02.2021 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_6 виконавчого збору у розмірі 62 296,70 грн. та постанова у виконавчому провадженні № НОМЕР_10 від 03.02.2021 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_6 виконавчого збору у розмірі 15 802, 54 доларів США, є обґрунтованими та скасуванню не підлягають, оскільки під час їх винесення відповідач дія на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 1404-VIII. При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції звернула увагу, що оскільки позивачем не оскаржуються постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, які є виконавчими документами у виконавчих провадженнях № НОМЕР_16 та НОМЕР_9, тобто є чинними, то постанова відповідача про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_6 витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № НОМЕР_16 в розмірі 319 грн. та постанова відповідача про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_6 витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № НОМЕР_9 в розмірі 319 грн. також є правомірними та не підлягають скасуванню.

Колегія суддів зазначає, що за виконавчими провадженнями НОМЕР_4 та № НОМЕР_5, перевіривши останні за ідентифікаторами доступу НОМЕР_24 та НОМЕР_25, судом встановлено останні вчинені дії щодо надіслання 18.10.2023 державним виконавцем вимоги до банківських установ Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", Акціонерне товариство "Універсал Банк", Акціонерне товариство "АЛЬТБАНК", АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСИББАНК", Акціонерне товариство "СЕНС БАНК", "Акціонерне товариство "ТАСкомбанк", Акціонерне товариство "Райффайзен Банк", Акціонерне товариство "Банк 3/4", Акціонерне товариство "СКАЙ БАНК", Публічне акціонерне товариство "Банк Восток" на отримання інформації, яка містить банківську таємницю стосовно наявності та/або стану рахунків ОСОБА_1 , НОМЕР_26 та отримання на запит №: 197476672 від 26.03.2024 від Державної податкової служби України відомості щодо доходів боржника за 1 квартал 2023 року (сума нарахованого доходу: 23100, сума утриманого податку: 4158), а також отримання на запит № 197476601 від 26.03.2024 відповідь Пенсійного фонду України щодо наявності заробітної плати у боржника.

Відомостей щодо стягнутих сум виконавчого збору/основної винагороди державного виконавця за спірними виконавчими провадженнями судом не встановлено.

Як слідує з обставин, стягувач ОСОБА_2 отримавши дублікат виконавчого листа за ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.02.2023 у справі № 753/11149/15, 28.03.2023 звернувся до приватного виконавця Жаботинського Івана Володимировича із заявами про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 753/11149/15.

Відповідно, приватним виконавцем Жаботинським І.В. були винесені, зокрема, постанови від 28.03.2023 про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_11 за виконавчим листом № 753/11149/15 виданого 24.03.2023 Дарницьким районним судом міста Києва; про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця у розмірі 577 876 (п`ятсот сімдесят сім тисяч вісімсот сімдесят шість) грн. 69 коп.; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № НОМЕР_11 від 28.03.2023 в сумі 493 грн 18 коп.; про стягнення з боржника основної винагороди виконавчого провадження № НОМЕР_11 в сумі 577 876 (п`ятсот сімдесят сім тисяч вісімсот сімдесят шість) гри 69 коп.; про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_21 про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця у розмірі 62 296 грн 69 коп.; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 493 грн 18 коп; про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця в сумі 62 296 грн 69 коп.

Також зазначає, що в даній справі суд не вбачав процесуальних та законодавчих підстав для залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного виконавця Жаботинського І.В. та на цьому не наполягав позивач.

За наслідками розгляду даної справи суд зазначає, що в силу діючого законодавства основна винагорода приватного виконавця і виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча й виступають формами винагороди виконавців, проте не є однаковими поняттями. Згідно з приписами статті 45 Закону № 1404-VIII спільним для цих форм винагороди є лише порядок стягнення.

За згаданою вище ч. 8 ст. 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що "під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі та у разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає".

Колегія суддів погоджується, що в даній справі на час звернення позивача до суду з даним позовом існує факт передачі стягувачем виконавчого документу №753/11149/15 виданого 24.03.2023 (дублікату) за ухвалою Дарницьким районним судом міста Києва до виконання приватному виконавцю та враховує, що в даній справі позивач просить суд зобов`язати державного виконавця закінчити спірні виконавчі провадження НОМЕР_4 та № НОМЕР_5.

Для відповідача суд звертає увагу, що наявність рішень у справі №640/11892/21 не є обставиною та підставою для звернення позивача із даним позовом до суду, оскільки в даній справі позивач звертається із вимогами про закінчення спірних виконавчих проваджень в силу ч. 8 ст. 27 Закону № 1404-VIII, з метою уникнення подвійного стягнення враховуючи що стягувач звернувся до приватного виконавця із виконавчим документом №753/11149/15.

Колегія суддів зазначає, що положення ч. 8 ст. 27 Закону № 1404-VIII містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець, відповідно її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати або продовжувати стягнення виконавчого збору державним виконавцем в разі передачі виконавчого документа до приватного виконавця.

Також, вказує та погоджується, що дана норма ч. 8 ст. 27 Закону № 1404-VIII передбачає не допущення одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород, покликана уникнути подвійної плати боржником зазначених коштів, та її застосування дозволяє розв`язати спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Правовою основою для закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору у подібному випадку слід розглядати як загальні підстави, перелік яких наведений у ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, так і ч. 8 ст. 27 цього Закону, яка у таких обставинах має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів також зазначає, що зважаючи на вжиті у ч. 8 ст. 27 Закону № 1404-VIII часові маркери для її застосування: , , то застосування аналогії закону до правовідносин дозволяє виснувати, що право на захист виникає з дня відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з виконання того самого документа, який раніше був на виконанні у державного виконавця та водночас строк на оскарження у такому випадку пов`язується не з винесенням постанови про стягнення виконавчого збору, а з діями державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, вчиненими після відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з виконання того ж самого виконавчого листа.

Як висновок, до способів судового захисту у подібних ситуаціях можна віднести, серед іншого, визнання дій, бездіяльності протиправними; зобов`язання закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору. Способи такого роду не суперечать закону, є адекватними обставинам і здатні забезпечити ефективний захист права боржника на припинення стягнення з нього виконавчого збору.

Вирішуючи даний спір суд зазначає, що подвійна плата боржника коштів виконавчого збору та основної винагороди боржника має бути наявна та підтверджуватись належними діями державного та приватного виконавця, або в разі звернення до виконавця про закінчення виконавчого провадження з вказаних вище підстав, протиправна бездіяльність останнього.

Як встановлено матеріалами справи, державний виконавець вчиняв дії по забезпеченню стягнення виконавчого збору/основної винагороди в межах спірних виконавчих проваджень, накладав арешти на рахунки та майно боржника постановами від 06.07.2021, та виконавчого збору не було стягнуто, відповідно спірні виконавчі провадження не закінчені.

Адвокат позивача звернувся до державного виконавця із проханням закінчити виконавче провадження з метою уникнення подвійного стягнення виконавчого збору/основної винагороди та отримав відповідь з порадою звернутись до суду.

Враховуючи встановлені у справі обставини, суд вважає що відмова державного виконавця щодо не закінчення виконавчих проваджень НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 у зв`язку із тим, що приватним виконавцем винесені постанови 28.03.2023 та вчиняються дії на забезпечення виконання виконавчого документа №753/11149/15, на стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження, є протиправною бездіяльністю, яка порушує майнові інтереси позивача ОСОБА_1 , призводить до подвійного стягнення із боржника спірних витрат за виконавчими провадженнями та є порушенням ч. 8 ст. 27 Закону № 1404-VIII.

Таким чином, колегія суддів робить висновок, що у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у відповідному розмірі, то надалі виконавчий збір не стягується, та, задля уникнення подвійного стягнення з боржника сум виконавчого збору, у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, гарантовані ст. 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом постанові від 21 липня 2022 року у справі № 320/6215/19.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Статтею 13 Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод. (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Водночас під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

При цьому, суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах у розрізі конвенціонального та конституційного права та системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не закінчення виконавчих проваджень НОМЕР_4 та НОМЕР_5, зобов`язати відповідача закінчити зазначені виконавчі провадження з урахуванням висновків суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 205, 241, 242, 243, 251, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Солом`янського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Міністерства юстиції України - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль