Справа № 460/6909/24
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2024-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2024 року м. Рівне №460/6909/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доІНФОРМАЦІЯ_1 , Тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майора Збройних Сил України ОСОБА_2
про визнання незаконною та скасування повістки, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майора Збройних Сил ОСОБА_2 , в якій позивач просить суд:

- визнати незаконною та скасувати повістку ІНФОРМАЦІЯ_2 б/н за підписом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_2 щодо зобов`язання ОСОБА_1 прибути до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 21.06.2024 року о 9:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) та тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майора Збройних Сил України ОСОБА_2 щодо зобов`язання ОСОБА_1 прибути до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 21.06.2024 року о 9:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 та повістки б/н за підписом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_2 протиправними;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) та тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора Збройних Сил України ОСОБА_2 утриматися від вчинення дій, спрямованих на внесення до Інформаційно- комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України (система ІПНП, база «АРМОР»), у систему «Оберіг» статусу "у розшуку" відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а в разі вчинення таких дій станом на дату ухвалення судового рішення за результатом розгляду даного позову - вжити відповідних заходів до скасування статусу "у розшуку" в Інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України (система ІПНП, база «АРМОР»), у системі «Оберіг» відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Обгрунтовуючи правомірність позовних вимог позивач вказує, що дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо зобов`язання ОСОБА_1 прибути до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 21.06.2024 року о 9:00 год. відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 та повістка б/н за підписом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_2 є протиправними, оскільки

- повістка не вручена у передбачений законом спосіб;

- повістка не вручалася уповноваженими на такі дії особами;

- повістка не відповідає встановленій законом формі та не містить передбачених Додатком 1 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 обов`язкових реквізитів, а саме: дати народження, мети виклику, дати підпису посадової особи, яка виписала повістку, підпису (кваліфікований електронний підпис) посадової особи, яка уповноважена видавати (сформувати) повістку, реєстраційного номера повістки, роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки, на повістку не накладений кваліфікований електронний підпис, реєстраційний номер повістки не зафіксований в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, посадового становища посадової особи, яка підписала повістку;

- згідно з Постановою від 16 травня 2024 року № 560 цим документом встановлено, що резервісти та військовозобов`язані протягом 60 днів після оголошення мобілізації зобов`язані уточнити свої облікові дані через ЦНАП, електронний кабінет або ТЦК за місцем свого перебування або місцезнаходження. 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання, станом на 21.06.2024 року не вийшли. Відповідно, повістка на уточнення ОСОБА_1 своїх облікових даних виключно у ІНФОРМАЦІЯ_6 вручена передчасно.

- Т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майор ОСОБА_2 , який підписав та спрямував ОСОБА_1 повістку сумнівного походження, неодноразово публічно висловлювався, що незабром займеться відправкою журналіста - члена НСЖУ ОСОБА_1 «правду писати на фронті», чим фактично наперед оприлюднив свої наміри чинити перешкоди законній професійній діяльності журналіста ОСОБА_1 та переслідувати члена Національної спілки журналістів України за виконання ним своїх професійних обов`язків шляхом видання незаконної повістки та вручення її у непередбачений законом спосіб.

За наведених обставин позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 02.07.2024 залишено позовну заяву без руху. Ухвалою від 22.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалу від 22.07.2024 та позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_7 отримав через електронний кабінет.

Протягом строків, визначених частиною 1 статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відзив не подано.

27.08.2024 позивач направив до суду заяву, в якій просив кваліфікувати дії відповідачів щодо не надання відзиву на позовну заяву як визнання позову у справі.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частина 2 ст. 175 КАС України передбачає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Водночас, ч. 4 ст. 159 КАС України визначає, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. За наведеного суд відхиляє заяву позивача про кваліфікування судом ненадання відзиву на позовну заяву як визнання позову у справі, оскільки подання відзиву є правом відповідача, а не його обов`язком. Так само, КАС України не містить імперативної норми, що не надання відзиву безумовно свідчить про визнання позову. В даному випадку суд не може кваліфікувати ненадання відповідачами відзиву на позов як визнання позову, оскільки в Україні введено воєнний стан, а територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. А відтак, суд вважає за необхідне вирішити справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Як зазначає позивач в позовній заяві, 22.06.2024 року у поштовій скриньці за адресою місця свого проживання по АДРЕСА_2 позивач виявив повістку б/н за підписом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_2 , відповідно до якої, із посиланням на розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 та дати, ОСОБА_1 наказано прибути 21.06.2024 року о 9:00 год до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Позивач вважає, що дії ІНФОРМАЦІЯ_9 та тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 майора Збройних Сил України О.І. Менька щодо зобов`язання ОСОБА_1 прибути до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 21.06.2024 року о 9:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 та повістки б/н за підписом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_2 є протиправними, а повістка ІНФОРМАЦІЯ_2 б/н за підписом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_2 щодо зобов`язання ОСОБА_1 прибути до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 21.06.2024 року о 9:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 незаконною.

При цьому зазначає, що на даний момент існують такі види документів, які можна назвати загальним терміном «повістка»: 1) повістка для уточнення даних - вручають для уточнення та оновлення інформації про склад сім`ї, стан здоров`я військовозобов`язаних, місце роботи, тощо; 2) повістка для проходження військово-лікарської комісії (ВЛК) - вручається для проходження медичного обстеження, до повістки додається картка дослідження та медичного огляду військовозобов`язаного. Після медкомісії у цій картці буде вказаний висновок військово-лікарської комісії про придатність чи непридатність до військової служби; 3) мобілізаційне розпорядження - вручається військовозобов`язаним особам, котрі пройшли медичну комісію та визнані придатними до несення військової служби. Здебільшого мобілізаційне розпорядження вручається підчас оголошення мобілізації.

Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року встановлено форму повістки - Додаток 1.

У зазначеній повістці зазначаються: прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка; найменування ІНФОРМАЦІЯ_6 або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку; мета виклику; місце, день і час явки за викликом; підпис (кваліфікований електронний підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку, дата підпису; реєстраційний номер повістки; роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Повістка формується за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або бланк повістки заповнюється представником ІНФОРМАЦІЯ_6 або його відділу.

Керівник ІНФОРМАЦІЯ_6 або його відділу накладає на повістку кваліфікований електронний підпис або особисто підписує повістку та скріплює гербовою печаткою.

Реєстраційний номер повістки фіксується в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

В даному випадку, в порушення Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року, повістка не містить: дати народження; мети виклику; дати підпису посадової особи, яка виписала повістку; підпис (кваліфікований електронний підпис) посадової особи, яка уповноважена видавати (сформувати) повістку; реєстраційного номера повістки; роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

У повістці також не зазначено посадового становища посадової особи, яка її підписала. Натомість, міститься запис: ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майор ОСОБА_2 . Має бути - «т.в.о.» або «тимчасово виконуючий обов`язки», а не «ТВО», «т.в.о.» позначає факт тимчасовості цих відносин, що саме по собі є зрозумілим і є ключовою ознакою цього правового конструкту.

За таких підстав позивач вважає, що оскаржувана повістка підписана неуповноваженою особою.

Щодо порядку вручення повістки позивач зазначає, що повістка може бути надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням (поштовим відправленням з оголошенням цінності з описом вкладення) з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання. У разі неуточнення протягом 60 днів резервістом або військовозобов`язаним своєї адреси місця проживання повістка надсилається на його адресу зареєстрованого/задекларованого місця проживання.

Повістка надсилається адресату не пізніше ніж протягом наступного дня після підпису повістки відповідним керівником. При цьому, день явки за викликом резервіста або військовозобов`язаного визначається не раніше 14-го дня від дня надсилання повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення (пункт 34 Положення).

Належним підтвердженням оповіщення є:

у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила ІНФОРМАЦІЯ_6 іншої адреси місця проживання.

В даному випадку позивач вказує, що повістка не вручалася йому у передбачений законом спосіб. Докази належного оповіщення щодо вручення повістки - відсутні.

Щодо процедури вручення повісток, позивач зазначає таке.

Старший групи оповіщення, представник, уповноважений вручати повістки, зупиняє (підходить до) громадянина та відрекомендовується, повідомляє про мету зупинки (прибуття) та спілкування.

На вимогу громадянина пред`являє свій паспорт громадянина (посвідчення офіцера, військовий квиток, службове посвідчення), посвідчення особи, уповноваженої вручати повістки, а також пропонує громадянину пред`явити його паспорт та військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі).

Якщо громадянин підлягає оповіщенню про проведення заходів мобілізації то йому вручається повістка. У разі відмови громадянина від отримання повістки, представником групи оповіщення складається Акт відмови, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення та оголошується громадянину.

Повістки мають право вручати:

представники ІНФОРМАЦІЯ_6 - в межах адміністративної території, на яку поширюється повноваження відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

представники структурних підрозділів районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій) - в межах адміністративної території, на яку поширюється повноваження відповідної районної, міської держадміністрації (військової адміністрації);

представники виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад - в адміністративних межах населених пунктів та територій, на які поширюється повноваження відповідних виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад;

представники підприємств, установ, організацій - на території підприємств (установ, організацій) та в місцях виконання працівниками робіт (обов`язків);

представники відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ (тільки резервістам та військовозобов`язаним, які перебувають в зазначених органах на військовому обліку) - на усій території України.

Позивач вказує, що в даному випадку відомості про те, хто повістку вкинув позивачу у поштову скриньку - відсутні. За таких підстав вказує, що слід вважати, що була порушена процедура вручення повістки, повістку позивачу не вручено особою, яка мала право вчиняти такі дії.

За наведених обставин позивач вважає, що відповідачами допущено порушення вимог законодавства, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп Суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003).

Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єктом владних повноважень на підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України? юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За усталеною судовою практикою Великої Палати Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Варто зазначити, що для набуття спором ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності.

В силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

При цьому за приписами частини сьомої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

В силу пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану.

Щодо доводів позивача про визнання незаконною та скасування повістки, якою наказано позивачу прибути до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 21.06.2024 о 9.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , та дій відповідачів щодо зобов`язання позивача прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 8 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 65 "Про загальну мобілізацію" місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців доручено, зокрема, організувати та забезпечити у встановленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу.

Відповідно до п. 6 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі Порядок № 560), призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає:

оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного (об`єднаного районного) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу, міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів України;

прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби;

перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення;

документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації;

відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.

Пункт 15 Порядку № 560 передбачає, що оповіщення резервістів та військовозобов`язаних може здійснюватися представниками районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки окремо від груп оповіщення.

Відповідно до п. 21 Порядку № 560, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Пункти 27, 28 Порядку № 560 передбачають, що під час мобілізації громадяни викликаються з метою:

до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів:

взяття на військовий облік;

проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби;

уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки);

призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Отже, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, виконуючи свої владні управлінські функції, здійснюють оповіщення громадян про виклик за розпорядженнями їх керівників.

Саме по собі оповіщення громадян про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки оформлюється у вигляді повісток та по суті оскаржувана позивачем повістка, яка складена відповідачем на виконання законодавства з питань військового обов`язку та направлена позивачу, не є рішенням чи дією суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України.

Варто зауважити, що повістка являється лише засобом оповіщення військовозобов`язаної особи для її прибуття на вказану дату до територіального центру комплектування.

При цьому обов`язок військовозобов`язаної особи з`явитись за викликом до відповідного територіального центру комплектування встановлений не оскаржуваною позивачем повісткою, а Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Щодо доводів позивача про те, що отримана ним повістка не містить всіх обов`язкових реквізитів, передбачених Порядком № 560, то суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи надано копію повістки, форма якої визначена Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 921.

Щодо доводів позивача про те, що повістка не вручалася йому у передбачений законом спосіб, і докази належного оповіщення щодо вручення повістки відсутні, порушена процедура вручення повістки, то суд зазначає, що сам факт надання позивачем до позовної заяви копії повістки свідчить про те, що така повістка йому вручена.

Щодо доводів позивача про те, що Майор ОСОБА_2 неодноразово публічно висловлювався, що незабаром займеться відправкою журналіста - члена НСЖУ ОСОБА_1 «правду писати на фронті», чим фактично наперед оприлюднив свої наміри чинити перешкоди законній професійній діяльності журналіста ОСОБА_1 , то суд зазначає, що оцінка вказаним доводам не може надаватися адміністративним судом в межах розгляду цієї справи.

Наведене свідчить про відсутність порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів позивача на момент його звернення до суду, що є обов`язковою умовою надання правового захисту судом.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України зазначається, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень чи дій суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушення його прав та інтересів цим рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

При цьому порушення вимог Закону рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічний висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17-а.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Застосовуючи вищенаведені правові висновки Верховного Суду до обставин даної справи, суд зазначає, що позивачем не вказано, які саме індивідуально виражені права чи інтереси позивача порушено оскаржуваною повісткою чи діями відповідачів. При цьому позивач не надав доказів на підтвердження того, що він не є військовозобов`язаним.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 та тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора Збройних Сил України ОСОБА_2 утриматися від вчинення дій, спрямованих на внесення до Інформаційно- комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України (система ІПНП, база «АРМОР»), у систему «Оберіг» статусу "у розшуку" відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а в разі вчинення таких дій станом на дату ухвалення судового рішення за результатом розгляду даного позову - вжити відповідних заходів до скасування статусу "у розшуку" в Інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України (система ІПНП, база «АРМОР»), у системі «Оберіг» відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд зазначає, що вказані позовні вимоги не можуть бути задоволені з огляду на те, що такі вимоги заявлені на майбутнє.

Натомість, відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, судовому захисту підлягає лише дійсно порушене право на час звернення із позовом до суду. Задоволення позовних вимог на майбутнє не допускається, позаяк є передчасним.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині, адже такі вимоги стосуються правовідносин, котрі ще не відбулись та відносно яких відсутні докази обрання владним суб`єктом наперед певного варіанту поведінки, а отже у їх задоволенні слід відмовити.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, є не обґрунтованими, а надані письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

З урахуванням положень статті 139 КАС України у зв`язку з відмовою в позові відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майора Збройних Сил ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування повістки, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 20 вересня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) Відповідач - Тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 ( АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Суддя С.М. Дуляницька