Справа № 320/14208/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії з 01 січня 2018 року, бездіяльність Пенсійного фонду України щодо спрямування Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на його гідне пенсійне забезпечення та дії Пенсійного фонду України щодо організації між ним і Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві штучних судових спорів, і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 цю компенсацію з 01 січня 2018 року по дату фактичного виконання у повному обсязі судового рішення в цій адміністративній справі;

- стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві і Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 15000 ( п`ятнадцять тисяч ) гривень у відшкодування завданої моральної шкоди;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві і Пенсійний фонд України подати звіти про виконання судового рішення в цій адміністративній справі;

- постановити окрему ухвалу, якою довести до відома Міністерства соціальної політики України і Національної поліції України факти про порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві і Пенсійним фондом України, їхніми посадовими особами норм актів пенсійного законодавства, для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню законів, і для розгляду питання щодо притягнення до дисциплінарної і кримінальної відповідальності їхніх посадових осіб.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення копії ухвали, протягом якого можуть бути усунуті недоліки шляхом подання безпосередньо до канцелярії суду або засобами поштового зв`язку:

- заяви про визнання поважними причини пропуску строку на звернення до суду із зазначенням доказів, які б свідчили про наявність обставин об`єктивного і непереборного характеру, що створили суттєві перешкоди у реалізації позивачем належного йому права на звернення до суду у розумний строк, або ж взагалі унеможливили своєчасну реалізацію позивачем такого права;

- оригіналу документа про сплату 3220,80 грн судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону або змінених позовних вимог;

- письмових пояснень з аргументацією на користь необхідності розгляду зазначених вимог в рамках одного провадження та відповідних доказів на обґрунтування пов`язаності між собою зазначених позовних вимог;

- уточненої позовної заяви, яка відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме конкретизувати позовні вимоги, з урахуванням висновків суду, що наведені у даній ухвалі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 позовну заяву повернуто позивачу на підставі п.1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки недоліки позовної заяви не усунені у спосіб та строк, які зазначені у ній.

Суд зазначив, що позивачем в повному обсязі не були виконані вимоги ухвали суду від 11.04.2024 року. Зокрема, позивачем не сплачено судовий збір за позовні вимоги, що заявлені у межах даного провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 22 травня 2024 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції замість продовження процесуального строку для сплати судового збору повернув позовну заяву позивача.

Також суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 заявлене клопотання про розгляд справи за участі сторін.

Відповідно до частини другої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Водночас, з огляду на положення частин першої та четвертої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, у суду відсутні підстави вважати необхідним розгляд справи здійснювати у судовому засіданні. Відповідних обставин судом апеляційної інстанції встановлено не було. Наявні в матеріалах справи та зібрані судом першої інстанції докази дають змогу у повній мірі встановити необхідні обставини справи.

Тому, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів не вбачає підстав для призначення її розгляду у судовому засіданні.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2024 року та від 06 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі №320/14208/24, призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції від 22 травня 2024 року скасуванню з наступних підстав.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до підпунктів 3, 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За приписами частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень;

4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;

10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;

11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Частиною третьою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Залишаючи позовну заяву без руху суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подано позовну заяву без дотримання вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції роз`яснено порядок усунення недоліків позовної заяви шляхом подання безпосередньо до канцелярії суду або засобами поштового зв`язку:

- заяви про визнання поважними причини пропуску строку на звернення до суду із зазначенням доказів, які б свідчили про наявність обставин об`єктивного і непереборного характеру, що створили суттєві перешкоди у реалізації позивачем належного йому права на звернення до суду у розумний строк, або ж взагалі унеможливили своєчасну реалізацію позивачем такого права;

- оригіналу документа про сплату 3220,80 грн судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону або змінених позовних вимог;

- письмових пояснень з аргументацією на користь необхідності розгляду зазначених вимог в рамках одного провадження та відповідних доказів на обґрунтування пов`язаності між собою зазначених позовних вимог;

- уточненої позовної заяви, яка відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме конкретизувати позовні вимоги, з урахуванням висновків суду, що наведені у даній ухвалі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем 22.04.2024 року до закінчення встановленого судом строку, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції подано заяву про усунення недоліків, в якій останній просив суд продовжити процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви.

В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що суд першої інстанції здійснюючи розрахунок судового збору помилково не застосував коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, оскільки позивачем подано позовну заяву в електронній формі.

Між тим, судом першої інстанції зазначено, що вимоги ухвали суду від 11.04.2024 року позивачем в повному обсязі не були виконані. Зокрема, позивачем не сплачено судовий збір у визначеному законом розмірі, так само, як не надано документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Проте, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінку клопотанню позивача про продовження процесуального строку на усунення недоліків та в порушення вимог частини шостої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, не постановивши ухвалу про продовження або відмову у продовженні процесуального строку на усунення недоліків, суд першої інстанції постановив ухвалу про повернення позову.

Відповідно до частини другої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Колегія суддів зазначає, що хоча положення частини другої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України і містить диспозитивну норму, тобто встановлюють право суду, а не обов`язок, продовжити процесуальний строк, однак це право має бути реалізовано судом в межах процесуального закону з належним мотивуванням будь-якого рішення (продовження або відмова у продовженні строку), які дають скаржнику чітке розуміння дій суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 грудня 2021 року у справі № 640/16029/19 та від 28 квітня 2022 року у справі № 640/23371/21.

Виходячи із зазначеного, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що позивач у встановлений судом строк не виконав вимог ухвали суду від 11.04.2024 року про залишення без руху адміністративного позову, оскільки станом на час повернення позовної заяви (22.05.2024), судом першої інстанції не вирішено питання про продовження або відмову у продовженні процесуального строку на усунення недоліків позовної заяви.

Крім того, колегія суддів зазначає, що питання щодо справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Частиною першою статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, позивачем заявлено чотири позовні вимоги:

- 1 (немайнова) - визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про відмову у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням розміру та строків виплати пенсії з 01 січня 2018 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію з 01 січня 2018 року до дати фактичного виконання у повному обсязі судового рішення;

- 2 (майнова) - стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_1 75000 (сім тисяч п`ятсот) гривень у відшкодування завданої моральної шкоди;

- 3 (немайнова) - визнати протиправною дію Пенсійного фонду України щодо організації чергового судового спору між ОСОБА_1 і Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві в частині нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням розміру та строків виплати пенсії з 01 січня 2018 року;

- 4 (майнова) - стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 75000 (сім тисяч п`ятсот) гривень у відшкодування завданої моральної шкоди.».

Згідно з п. 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Твердження апелянта про те, що позовна вимога про визнання протиправними дій чи бездіяльності відповідача безпосередньо пов`язана з вимогою про стягнення моральної шкоди, за які не передбачено сплату судового збору, судова колегія оцінює критично, адже прохальна частина позову містить дві вимоги немайнового характеру, а саме:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про відмову у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням розміру та строків виплати пенсії з 01 січня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію з 01 січня 2018 року до дати фактичного виконання у повному обсязі судового рішення;

- визнати протиправною дію Пенсійного фонду України щодо організації чергового судового спору між ОСОБА_1 і Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві в частині нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням розміру та строків виплати пенсії з 01 січня 2018 року.

У той же час, згідно з частиною третьою статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Судовим розглядом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 подана через підсистему «Електронний суд».

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 2023 рік встановлено у розмірі 2684,00 грн.

Тому, при зверненні до суду із цим адміністративним позовом позивачеві необхідно сплатити 1 717,76 грн (2684,00*0,4*2*0,8) судового збору за вимоги немайнового характеру.

Разом з тим, суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху, не врахував застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору у зв`язку із поданням позовної заяви до суду в електронній формі.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, при прийнятті ухвали дійшов помилкових висновків та порушив норми процесуального права, що відповідно до положень п. 3, п. 4 частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду.

Крім того, апелянт просить постановити окрему ухвалу щодо порушення суддею Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д. процесуального закону.

Щодо цієї вимоги апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини восьмої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати.

Підставою для винесення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для винесення окремої ухвали немає.

При цьому, постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з обставин справи, суд не вбачає підстав для винесення окремої ухвали.

Відповідно до частини третьої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись статтями 312, 317, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі №320/14208/24 скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

Л.О. Костюк