Справа № 453/892/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 453/892/24 пров. № А/857/16763/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гудима Л.Я., Гінди О.М.,

при секретарі судового засідання: Коць Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 17 червня 2024 року у справі № 453/892/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, УПП у Львівській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення (головуючий суддя першої інстанції Микитин В.Я., місце ухвалення м. Сколе, дата складання повного тексту 17.06.2024),

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у строк, визначений ч. 2 ст. 286 КАС України, а саме 31.05.2023 року, скориставшись засобами поштового зв`язку, скерував у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 04.06.2024 року за вх. №3866, у котрій просить скасувати винесену щодо нього інспектором 2 взводу 3 роти 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 23.05.2024 року постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 2221063, котрою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та котрою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23.05.2024 року на ОСОБА_1 було складено постанову серія ЕНА № 2221063 від 23.05.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст.122 КУПАП за те, що він 23.05.2024 року о 23:08 год. в с. Пасіки-Зубрицькі дорога Київ-Чоп, М06, 557 км, керуючи транспортним засобом марки VOLKSWAGEN моделі CRAFTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16. Рух по смугах, а саме з правої крайньої смуги, яка дозволяє рух праворуч, й здійснив рух прямо, чим порушив вимоги пункту 8.5.1. Правил дорожнього руху порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки. Позивач ОСОБА_1 не погоджується із зазначеним рішенням інспектора, бо вважає себе невинним, а постанову серія ЕНА № 2221063 від 23.05.2024 року вважає необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи та відсутністю порушення Правил дорожнього руху.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області позов задоволено частково. Скасовано постанову серії ЕНА № 2221063, винесену 23.05.2024 року о 23:08 год. інспектором 2 взводу 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, котрою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) грн., і закрито справу про адміністративне правопорушення. У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, у якій вважає, що воно є незаконним і необґрунтованим, винесеним із порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт ґрунтує свою позицію на тому, що Територіальний підрозділ Департаменту патрульної поліції УПП у Львівській області ДПП якраз і є органом, який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та наділений повноваженнями розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення. Тобто апелянт, на відміну від суду першої інстанції, вважає УПП у Львівській області належним відповідачем у цій справі.

Окрім цього, апелянт вказує, що інспектор поліції Дацко А.Б., виносячи постанову серії ЕНА № 2221063 від 23.05.2024 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, діяв у межах правового поля та не порушував норми чинного законодавства.

Також апелянт зазначив, що УПП у Львівській області ДПП 14.06.2024 за вих. №13276/41/12/-2024 на поштову адресу Сколівського районного суду Львівської області та поштову адресу Позивача надіслало відзив на позовну заяву з проханням відмовити повністю у задоволені позову у зв`язку з безпідставністю такого, а також розглянути справу без участі сторони Відповідача у порядку письмового провадження. До відзиву на позовну заяву представником Відповідача було долучено наступні додатки: копія довіреності представника, копія витягу наказу по особовому складу №577 о/с від 15.05.2023, підтвердження про отримання копії матеріалів справи та 1 DVD-R диск на якому відображені відеозаписи з нагрудного відеореєстратора поліцейського. Наведене вище підтверджується Списком згрупованих відправлень № 725ВПЗ від 14.06.2024.

У зв`язку із цим просить скасувати рішення Сколівського районного суду Львівської області від 17 червня 2024 року у справі №453/892/24 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні вимог позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання на офіційні електронні адреси, про що свідчать довідки про доставку електронного листа.

Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи (ч.5 ст. 286 КАС України).

З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено і з матеріалів справи слідує, що за змістом оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2221063, винесеної третьою особою, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - інспектором 2 взводу 3 роти 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 23.05.2024 року відносно позивача ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, останній 23.05.2024 року о 22:53 год., керуючи в с. Пасіки-Зубрицькі, дорога Київ-Чоп М06, 557 км, транспортним засобом марки VOLKSWAGEN моделі CRAFTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 Рух по смугах, а саме з правої крайньої смуги, яка дозволяє рух праворуч здійснив рух прямо, чим порушив вимоги п. 8.5.1. ПДР України.

Суд першої інстанції задовольнив позов частково із тих підстав, що відсутні будь-які докази винуватості позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, котрі би відповідали критеріям його належності й допустимості.

Суд апеляційної інстанції із висновками суду першої інстанції погоджується, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У свою чергу, відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: в тому числі передбачені частиною першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року.

Відповідно до пункту 1.1. Правил дорожнього руху ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пункту 11 ч. 1 ст. 23, пункту 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

В силу положень статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Заразом суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08.07.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 463/1352/16-а, згідно з котрою, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В свою чергу, за змістом пункту 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до пункту 1 ст.247КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст.77КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Щодо належності відповідачів суд апеляційної інстанції вважає за потрібне зазначити наступне.

Згідно з положеннями ст. 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (частини 1 та 2 ст. 222 КУпАП).

Приписами ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Суд апеляційної інстанції враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17.09.2020 року у справі за №742/2298/17 та від 26.12.2019 року у справі за № 724/716/16-а про те, що використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Департамент патрульної поліції є органом державної влади, в якому проходить службу вказана посадова особа, а саме інспектор 2 взводу 3 роти 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_2 і у відповідності до чинного законодавства здійснює державний нагляд (контроль) у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та наділений повноваженнями розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення. А відтак, рішення суду в цій справі може в подальшому вплинути на права та обов`язки Департаменту патрульної поліції.

З урахуванням наведеної норми під час прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та складення відносно нього оскаржуваної постанови, згаданий інспектор УПП У Львівській області ДПП діяв не від свого імені і не від імені УПП у Львівській області ДПП, а від імені Департаменту патрульної поліції.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що за таких обставин Департамент патрульної поліції як орган державної влади, юридична особа публічного права, наділена адміністративною процесуальною правоздатністю та дієздатністю, має право брати участь в даній справі, підтримувати правомірність рішень та дій вказаних посадових осіб або погодитись з доводами й вимогами позовної заяви.

Окрім цього, суд апеляційної бере до уваги позицію Верховного Суду в постанові від 26.12.2019 №724/716/16-а, яка стосується того, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Отже, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що органом Національної поліції у цьому випадку є ДПП, тобто суб`єкт владних повноважень, від імені якого винесена оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення, оскільки УПП у Львівській області ДПП є лише одним із територіальних підрозділів ДПП, а тому хоча він і є суб`єктом владних повноважень, проте у даному випадку, не може вважатися саме тим, від імені якого винесена оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення.

З цього слідує, що суд першої інстанції за результатами розгляду справи правильно вирішив, відмовивши в позові до неналежного відповідача та прийнявши рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Щодо наявності у діях цього позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, то апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції та зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів цієї адміністративної справи, при винесенні оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення, інспектор 2 взводу 3 роти 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП старший лейтенантом поліції ОСОБА_2 не з`ясував усі обставини, визначені наведеною вище статтею 280 КУпАП. Водночас відповідач ДПП як суб`єкт владних повноважень та юридична особа публічного права, рішення посадової особи одного з структурних підрозділів якого оскаржує позивач ОСОБА_1 , не надав суду будь-яких доказів правомірності рішення про притягнення цього позивача до адміністративної відповідальності та правомірності накладення на нього адміністративного стягнення.

Суд апеляційної інстанції враховує, що в силу принципу презумпції невинуватості, який діє в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, за таких обставин та відсутності у справі бодай одного доказу, котрий би відповідав критеріям його належності й допустимості, як і ненадання відповідачем ДПП матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП для її безпосереднього дослідження у судовому засіданні, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що у діях цього позивача відсутній склад зазначеного адміністративного правопорушення, і, як наслідок, необхідно скасувати оскаржувану постанову із подальшим закриттям провадження у справі на виконання вимог пункту 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, що є обов`язком суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 17 червня 2024 року у справі №453/892/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Л. Я. Гудим
О. М. Гінда
Повне судове рішення складено 19.09.2024