Справа № 300/5026/24
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" вересня 2024 р. справа № 300/5026/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) в якому просить суд:
- визнати протиправними та незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо нарахування ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 50% від суддівської винагороди, не зарахувавши до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та щомісячне довічне грошове утримання; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки; половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 4 дні; період проходження строкової військової служби - 4 роки 2 місяці 22 дні; стаж роботи у Косівському районному управлінні юстиції Івано-Франківської області - 2 роки 3 місяці 19 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання, починаючи з 16 лютого 2024 року в розмірі 68% від суддівської винагороди з урахуванням уже виплачених сум, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та щомісячне довічне грошове утримання; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки; половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі-1 рік 4 дні; період проходження строкової військової служби - 4 роки 2 місяці 22 дні; стаж роботи у Косівському районному управлінні юстиції Івано- Франківської області - 2 роки 3 місяці 19 днів;
- визнати протиправними та незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, щодо перерахунку ОСОБА_1 пенсії і перевід ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший вид;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці з 16.02.2024 на підставі і у розмірах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», як призначене вперше, а не перехід з іншого виду пенсії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 16.02.2024 йому призначено довічне грошове утримання згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», однак пенсійним органом не враховано у повній мірі спеціальний стаж судді з якого розраховано процент довічного грошового утримання від заробітку. Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного грошового утримання суддів у відставці стаж позивача становить 29 років 9 місяців 11 днів. Позивач стверджує, що до його стажу роботи судді, який дає право на відставку та щомісячне довічне грошове утримання,належить враховувати, крім роботи на посаді судді (19 років 2 місяці 29 дні) стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді - 3 роки, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 4 дні, період проходження строкової військової служби 4 роки 2 місяці 22 дні, стаж роботи у Косівському районному управлінні юстиції Івано-Франківської області 2 роки 3 місяці 19 днів. У зв`язку із цим, позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до стажу судді зазначених періодів та проведення перерахунку загального проценту розрахунку довічного грошового утримання від суддівської винагороди, однак відповідач протиправно відмовив у задоволенні прохання позивача. З огляду на викладене, позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Просив позов задовольнити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.35-36).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву (а.с.40-45). Щодо заявлених позовних вимог представник відповідача заперечила, зокрема зазначила, що ОСОБА_1 з 16.02.2024 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача з 16.02.2024 складає 51 392,40 грн (50% від суддівської винагороди 100896,00 грн, та підвищення інвалідам війни 2 групи (1 кат)(40% від 2093 грн, -944,40). До суддівського стажу ОСОБА_1 зараховано період роботи з 25.11.2004 по 31.01.2024 на посаді судді Косівського районного суду у відповідності до статті 137Закону №1402. Також зазначила, що в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відсутні законні підстави для зарахування позивачу до стажу судді з якого нараховується відсоток довічного грошового утримання від суддівської винагороди період навчання за денною формою на юридичному факультеті у вищому навчальному закладі а також періоду проходження строкової військової служби. Вказала, що позивач не може самостійно здійснювати розрахунок свого щомісячного довічного грошового утримання судді і заборгованість по його виплаті і, відповідно, виводити суму стягнення коштів на відшкодування шкоди, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування розміру щомісячного довічного утримання позивача. Просилау задоволенні позову відмовити.
Позивач скористався правом подання відповіді на відзив (а.с.50-53), в якій не погоджується із доводами відповідача, з підстав аналогічних позовній заяві. Також зазначає, що його загальний стаж роботи, що дає право на відставку становить 29 років 9 місяців та 11 днів і його щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці (у відсотках до суддівської винагороди) повинно становити 50% + (9 років помножити на 2%) =50%+18%= 68% суддівської винагороди.Просив позов задовольнити.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив такі обставини.
Указом Президента України «Про призначення суддів» від 16.11.2004 №1419/2004 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Косівського районного суду Івано-Франківської області строком на 5 років.
Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 09.09.2010 №2512-VІ, ОСОБА_1 обрано на посаду судді Косівського районного суду Івано-Франківської області безстроково.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 15.02.2024 №455/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Косівського районного суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.11-13).

Відповідно до наказу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15.02.2024 №02-03/29, суддю ОСОБА_1 відраховано зі штату Косівського районного суду Івано-Франківської області.

З 16.02.2024 ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як суддя у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.05.2018 у справі №809/472/18, що набрало законної сили 12.06.2018, визнано бездіяльність Косівського районного суду Івано-Франківської області щодо неврахування ОСОБА_1 періоду проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан у пільговому обчисленні, тобто один місяць служби за три місяці, до стажу на посаді судді протиправною. Зобов`язано Косівський районний суд Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу на посаді судді, що дає право на одержання щомісячної доплати за вислугу років до посадового окладу, а також дає право на відставку, строк проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, що в перерахунку складає 3 (три) роки 1 (один) місяць та 27 (двадцять сім) днів (а.с.23-29).

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання від 11.04.2024 №01-43/27/2024 загальний стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на звільнення у відставку, та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 29 років 09 місяців 11 днів, зокрема: 01 рік 00 місяців 25 днів строкова військова служба; 03 роки 01 місяць 24 днів проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан; 01 рік 00 місяців 04 дні навчання в Львівському державному університеті імені Івана Франка; 03 роки 00 місяців 00 днів стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді; 02 роки 03 місяці 19 днів робота на посаді начальника відділу ДВС Косівського районного управління юстиції; 19 років 02 місяці 29 днів на посаді судді Косівського районного суду Івано-Франківської області (а.с.22).

Згідно рішення Вищої ради правосуддя від 15.02.2024 за №455/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Косівського районного суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку» загальний стаж роботи ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку, становить 27 років 5 місяців 22 дні, зокрема: 19 років 2 місяці 29 днів стаж роботи на посаді судді Косівського районного суду Івано-Франківської області; 3 роки стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді; 1 рік 4 дні половина строку навчання в Львівському державному університеті імені Івана Франка;1 рік 25 днів період проходження строкової військової служби; 3 роки 1 місяць 24 днів служба на території Демократичної Республіки Афганістан (а.с.11-13).

На звернення позивача, 24.05.2024 відповідачем надано відповідь згідно якої з посиланням на положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" повідомлено, що розмір його щомісячного довічного грошового утримання з 16.02.2024 складає 51392,40 (50% від суддівської винагороди 100896,00 та підвищення інвалідам війни 2 групи (1 кат) 40% від 2093грн, - 944,40). До суддівського стажу ОСОБА_1 зараховано періоди роботи з 25.11.2004 по 31.01.2024 на посаді судді Косівського районного суду Івано-Франківської області у відповідності до статті 137 Закону №1402.Щодо зарахування до стажу судді інших періодів його трудової діяльності (половини строку навчання, період військової служби), повідомлено, що ці періоди зараховані виключно до стажу роботи, який дає право судді на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання. Зазначено, що ОСОБА_2 інші періоди трудової діяльності до суддівського стажу для збільшення відсотків при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання немає підстав (а.с.31).

Вважаючи дії відповідача щодо призначення довічного грошового утримання судді у відставці без урахування до стажу роботи судді: 3 роки стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді; 1 рік 4 дні половини строку навчання в Львівському державному університеті імені Івана Франка; 1 рік 25 днів періоду проходження строкової військової служби; 3 роки 1 місяць 24 днів військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан;2 роки 3 місяці 19 днів роботи у Косівському районному управлінні юстиції Івано-Франківської області на посаді начальника відділу ДВС, протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією та законами України.

У п. 4 ч. 5 ст. 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право на справедливий суд визначає Закон України від 2 червня 2016 року №1402-VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон України №1402-VІІІ), який набрав чинності 30 вересня 2016 року.

Так, відповідно до ч.1 ст.116 Закону №1402-VІІІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 142 Закону України № 1402 визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого ч. 1 цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються судоустрій, судочинство, статус суддів.

Згідно з абз. 4 п. 34 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень України "Про судоустрій і статус суддів" судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Вказане кореспондується з положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 №1798-VІІІ, яким внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)" і у рішенні Вищої ради правосуддя від 15.02.2024 про звільнення у зв`язку з виходом у відставку міститься посилання також на абз. 4 п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про Вищу раду правосуддя", що дає підстави для врахування при обчисленні позивачу стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці порядку визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день призначення (обрання) позивача на посаду судді.

При цьому, згідно положень чинного законодавства України, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4448/17, від 11.09.2018 у справі №428/4671/17, від 01.10.2018 у справі №541/503/1 7, від 17.10.2018 у справі №140/263/17, від 23.10.2018 у справі №686/10100/15-а та від 09.11.2018 у справі №559/443/17.

Відповідно до пункту 16.3 Регламенту Вищої ради правосуддя при вирішенні питання про звільнення судді з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку стаж роботи на посаді судді обраховується з дати призначення (обрання) судді на посаду по дату ухвалення Радою відповідного рішення або по дату припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років.

За приписами ст.ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, то незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005, право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24.06.1999 №6-рп/99, від 20.03.2002 №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22.05.2008.

Також, у рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2. абз. 2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинили вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг переділеного законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rec (2010)12) від 17.11.2010 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічні висновки, також, висловленні у рішенні Ради суддів України "Щодо обчислення стажу роботи для виникнення права на відставку, надбавку за вислугу років та додаткову відпустку" від 13.03.2015 № 20.

Отже, неправомірним є позбавлення судді, набутого статусу (статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності.

Як встановлено судом, рішенням Вищої ради правосуддя за №455/0/15-24 від 15.02.2024 позивач звільнений з посади судді Косівського районного суду Івано-Франківської області відповідно до п. 4 частини 6 ст. 126 Конституції України у зв`язку з поданням заяви про відставку і набув статус судді у відставці (а.с.11-13).

Так, у даному рішенні, зокрема, вказано, що за результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, встановлено, що до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає йому право на відставку, підлягають зарахуванню:

- стаж роботи на посаді судді 19 років 2 місяці 29 дні;

- стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді 3 роки;

- половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 4 дні;

- період проходження строкової військової служби 1 рік 25 днів;

- служба на території Демократичної Республіки Афганістан 3 роки 1 місяць 24 дні.

Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає йому право на звільнення у відставку, становить 27 років5 місяців 22 дні.

На момент виходу позивача у відставку Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII (з наступними змінами і доповненнями) є чинним.

Абзацом 4 п. 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про Вищу раду правосуддя" встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (редакція до 29.03.2015) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» у редакції, чинній на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 від 05.04.1988, він з 05.08.1988 по 13.08.1990 навчався на денній формі юридичного факультету Львівського державного університету імені Івана Франка (а.с.15).

Таким чином,до стажу роботи на посадісудді, щодає право на відставку, підлягаєзарахуванню половина строку ОСОБА_3 за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 1 рік 4 дні.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 від 05.04.1988, позивач з 11.11.1985 по 25.12.1987 проходив дійсну військову службу у збройних силах СРСР. У період проходження дійсної військової служби у збройних силах СРСР, ОСОБА_1 служив на території Демократичної Республіки Афганістан, зокрема у період із 6 грудня 1986 року по 24 грудня 1987 року, що не заперечується сторонами по даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Відповідно до статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам із числа військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б» «д», «ж» і «з» статті 1-2 цього Закону, до вислуги років зараховуються: дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393).

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 встановлює зарахування на пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, періоду участі у бойових діях у воєнний час як один місяць служби за три місяці.

Згідно з постановою Центрального комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17 січня 1983 року №59-27 зараховується до вислуги років для призначення пенсії один місяць служби за три місяці час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, які прослужили встановлений строк служби в цій країні.

Саме такої позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.06.2018, прийнятій у справі №800/517/17.

Зважаючи на викладені вище обставини, до стажу роботи на посаді судді, що дає ОСОБА_1 право на відставку, підлягає зарахуванню період проходження військової служби, а саме 1 рік 25 днів служби в Збройних Силах СРСР (з 11.11.1985 по 05.12.1986, 25.12.1987) та 1 рік 18 днів на території Демократичної Республіки Афганістан (із 06.12.1986 по 24.12.1987), що із розрахунку 1 місяць служби дорівнює 3 місяцям служби в діючій армії разом становить 3 роки 1 місяць 24 дні.

Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме такий правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2018, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №9901/805/18.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про статус суддів», яка була чинною на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, суддею міг бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

Згідно із записами у трудовій книжці позивачасерії НОМЕР_1 від 05.04.1988, після здобуття юридичної освіти та до призначення на посаду судді, зокремау період з 22.10.1990 по 14.06.1994, з 21.06.1994 по 10.08.1995, з 18.08.1995 по 13.02.1996, з 21.08.1998 по 31.12.1998 та з 11.01.1999 по 22.03.1999 працював на різних підприємствах на посаді юрисконсульта (а.с.15-18).

Наведене, вказує на те, що стаж роботи позивача напосаді юрисконсульта, підлягає зарахуванню, також, як стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, отже, ОСОБА_1 мав стаж роботи в галузі права 3 роки.

Як наслідок, суд доходить висновку, що врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача лише періоду роботи на посаді судді, без врахування до його стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку:1 рік 4 дні половини строку навчання в Львівському державному університеті імені Івана Франка; 1 рік 25 днів періоду проходження строкової військової служби; 3 роки 1 місяць 24 днів військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан та 3 роки стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді,є неправомірним.

Що стосується доводів позивача про протиправність дій відповідача у не зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та щомісячне довічне грошове утримання 2 роки 3 місяці 19 днів роботи у Косівському районному управлінні юстиції Івано-Франківської області на посаді начальника відділу ДВС, суд зазначає таке.

Як уже зазначалось судом, абзацом другим частини 4 статті 43 Закону №2862-ХІІ було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Тобто наведеною нормою передбачено можливість зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів в Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.

Однак посада начальника ВДВС Косівського районного управління юстиції, на якій перебував позивач у період з 23.03.1999 по 12.07.2001, не належать до тих, які пов`язані з безпосереднім здійсненням керівництва та контролю за діяльністю судів, тому немає підстав, передбачених абзацом 2 частини 4 статті 43 Закону №2862-ХІІ, для зарахування ОСОБА_1 такого стажу до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічного висновку щодо відсутності підстав для зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоду роботи в органах юстиції, на посадах, виконання обов`язків на яких не пов`язане з керівництвом та контролем за діяльністю судів дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.11.2018 по справі №9901/455/18.

Крім того, як встановлено судом зазначений стаж роботи позивача 2 роки 3 місяці 19 днів роботи у Косівському районному управлінні юстиції Івано-Франківської області на посаді начальника відділу ДВС, не був зарахований Вищою радою правосуддя, до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку,при розгляді заяви ОСОБА_1 про звільнення його з посади судді у відставку.

Зважаючи на це, у відповідача відсутні підстави для врахування до стажу судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи позивача на посаді начальника ВДВС Косівського районного управління юстиції з 23.03.1999 по 12.07.2001.

Отже, вказаний період роботи позивача не підлягає зарахуванню до стажу роботи судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа мас право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважав, то рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Щомісячне грошове утримання судді у відставці, як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 у справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви №68385/10 та №71378/10) зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 52).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 22.12.2010 №23- рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).

Розглядаючи дану справу суд враховує, що згідно положень чинного законодавства України, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 у справі № 243/4448/17, від 11.09.2018 у справі № 428/4671/17, від 01.10.2018 у справі № 541/503/1 7, від 17.10.2018 у справі № 140/263/17, від 23.10.2018 у справі № 686/10100/15-а та від 09.11.2018 у справі № 559/443/17.

Так, рішенням Вищої ради правосуддя за №455/0/15-24 від 15.02.2024 визначено, що загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає йому право на звільнення у відставку, становить 27 років5 місяців 22 днів.

Між тим, матеріали справи не місять доказів оскарження рішення Вищої ради правосуддя за №455/0/15-24 від 15.02.2024.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Підсумовуючи все вищевикладене та обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, який має бути ефективним та виключати подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а також враховуючи свідоме ігнорування рішення Вищої ради правосуддя, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо призначення ОСОБА_1 з 16.02.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді без урахування до стажу роботи судді половини строку навчання в Львівському державному університеті імені Івана Франка - 1 рік 4 дні,періоду проходження строкової військової служби - 1 рік 25 днів, військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан - 3 роки 1 місяць 24 днів та стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді -3 роки.

Як наслідок, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 16.02.2024 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зарахувавши до стажу роботи судді половини строку навчання в Львівському державному університеті імені Івана Франка - 1 рік 4 дні, періоду проходження строкової військової служби - 1 рік 25 днів, військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан - 3 роки 1 місяць 24 днів та стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді -3 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.

Що стосується позовної вимоги в частині стягнення з відповідача 81818,22 грн недоплаченої суми щомісячногодовічного грошового утримання за період з 16.02.2024 по 30.06.2024, та звернення рішення до негайного виконання в частині стягненнянедоплаченої суми щомісячногодовічного грошового утримання у розмірі 81818,22 грн, суд зазначає наступне.

При вирішенні даного спору суд бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Верховний Суд в постанові від 15.12.2021 у справі №1840/2970/18 зазначив, що дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.

Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Верховний Суд в постанові від 29.09.2020 у справі №263/14242/17 зазначив, що аналіз статті 19 Конституції України дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Враховуючи вказане, суд робить висновок, що повноваження суб`єкта владних повноважень, зокрема, щодо обчислення, обрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці покладено на територіальні органи Пенсійного фонду України та є його дискреційними повноваженнями.

За таких обставин, вимога позивача у цій частині задоволенню не підлягає, з огляду на неможливість підміни суду на орган, який обчислює розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

При цьому, обраний у цій справі спосіб захисту прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці,із зарахуванням до стажу роботи судді половини строку навчання, періоду проходження строкової військової служби, періоду військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан та стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді,означає, що суму недоплаченої суми щомісячного довічного грошового утриманняповинен визначити саме відповідач в процесі виконання даного рішення суду після набрання ним законної сили.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність достатніх правових підстав для звернення ухваленого рішення до негайного виконанняв частині стягнення недоплаченої суми щомісячногодовічного грошового утримання у розмірі 81818,22 грн.

У позовній заяві позивач також просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, встановивши відповідачу строк для подання звіту про виконання рішення.

В цьому контексті суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, необхідність встановлення судового контролю за виконанням судового рішення вирішується судом залежно від обставин кожної адміністративної справи та є його правом, а не обов`язком.

Відповідно до частини 1 статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Принцип обов`язковості судового рішення також закріплений у статті 14 КАС України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відтак, оскільки судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання, а судом не встановлено обставин, які б ставили під сумнів добросовісність відповідача при виконанні рішення суду у цій справі, відтак суд не вбачає підстав для покладення на відповідача обов`язку подати звіт про виконання судового рішення у відповідності до вимог статті 382 КАС України.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо призначення ОСОБА_1 з 16.02.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді без урахування до стажу роботи судді половини строку навчання в Львівському державному університеті імені Івана Франка - 1 рік 4 дні, періоду проходження строкової військової служби - 1 рік 25 днів, військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан - 3 роки 1 місяць 24 днів та стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді -3 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 16.02.2024 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зарахувавши до стажу роботи судді половини строку навчання в Львівському державному університеті імені Івана Франка - 1 рік 4 дні, період проходження строкової військової служби - 1 рік 25 днів, період військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан - 3 роки 1 місяць 24 днів та стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄРДПОУ 20551088), адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.