Справа № 420/18285/24
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 04.05.2024), оформлену листом №1/25/1649 від 07.06.2024; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 04.05.2024) у зв`язку з наявністю матері з інвалідністю І групи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 . Матір позивача є інвалідом І групи безстроково, що відповідно до підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 04.05.2024) є підставою для звільнення з військової служби через сімейні обставини. 16.05.2024 позивач звернувся із відповідним рапортом про звільнення з військової служби, проте листом №1/25/1649 від 07.06.2024 йому було відмовлено у звільненні з військової служби, у зв`язку із тим, що з доданих до рапорту документів не вбачається підстав для звільнення, зокрема, що за матір`ю необхідно здійснювати постійний догляд та відсутні інші члени сім`ї. У своєму листі військова частина НОМЕР_1 фактично виходить з положень статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами), тобто в редакції від 19.05.2024. Натомість у даному випадку застосуванню підлягає саме підпункт «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 04.05.2024), адже саме він був чинним та підлягав застосуванню на час звернення з рапортом.

Ухвалою судді від 17.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

03.07.2024 до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що листом від 07.06.2024 № 1/25/1649 Позивачу була надана відповідь та було повідомлено Позивача, що відповідно до ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зазначені положення Закону були викладені в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку від 11 квітня 2024 року № 3633-IX, та набули чинності 18.05.2024 року) військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: 3) під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Разом з тим, в установленому законодавством порядку, зокрема з доданими оригіналами документів (засвідченими копіями), які підтверджують підстави, на які позивач посилається як на підставу звільнення у рапорті від 16.05.2024, були подані лише 25.05.2024 за вх. 3352/1/34. В той же час, засвідчена копія виписки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 952590 від 16.04.2024 року (форми 157-1/0) не містить всіх реквізитів, зокрема не містить дати засвідчення копії цього документу та посади особи, яка її засвідчила. За таких обставин, оскільки позивачем подано в установленому законодавством порядку рапорт з доданими документами 25.05.2024, в тому числі не надано відповідачу на підтвердження свого права на звільнення всіх документів, які належним чином засвідчені, а також не пред`явлено оригінали таких документів для підтвердження автентичності наданих копій документів, а отже за таких обставин відповідач розглянув рапорт позивача в установленому законодавством порядку, в тому числі з дотримання строків розгляду, та правомірно відмовив позивачу у звільнені на підстави поданих ним документів на звільнення. В той же час командир військової частина НОМЕР_1 має лише номенклатуру призначення за шпк підполковник - окремий батальйон, а не бригади, тобто у командира військової частини НОМЕР_1 відсутні повноваження щодо самостійного прийняття рішення про звільнення позивача.

10.07.2024 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив твердження відповідача є хибним, зокрема, оскільки до рапорту про звільнення ОСОБА_1 додав нотаріально засвідчені копії документів, що підтверджують його право на звільнення. Відповідно до п. 225 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: 2) під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": - у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них. Таким чином, саме до повноважень командира військової частини НОМЕР_1 належить вирішення питання щодо звільнення позивача з військової служби. На підставі цього, твердження військової частини НОМЕР_1 про неможливість звільнення ОСОБА_1 , не відповідає дійсності, оскільки саме командир військової частини НОМЕР_1 , наділений повноваженнями приймати рішення за рапортом позивача.

16.08.2024 до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшли додаткові пояснення, згідно з якими під час розгляду справи виникли нові обставини, а саме позивач вчинив дії, які мають ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 5 ст. 407 КК України, відомості про що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (копія витягу з ЄРДР додається), то відповідно до наказу № 211 від 27.07.2024 військова служба Позивача призупинена з 17.07.2024 та його виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а тому відповідач, військова частина НОМЕР_1 , позбавлений повноважень щодо вчинення будь-яких дій щодо позивача відповідно до чинного законодавства.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 .

Матір позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом І групи безстроково, що підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальною експертної комісії серії 12 ААГ №952590 від 16.04.2024.

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 14.03.1984.

У зв`язку з наявністю матері з інвалідністю І групи, адвокат Ходосова Олександра Сергійовича 17.05.2024 (вх. в/ч НОМЕР_1 № 904/1/36 від 20.05.2024) звернувся супровідним листом від 17.05.2024 до командира військової частини НОМЕР_1 , до якого додано, серед іншого, рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 04.05.2024) із додатками (10).

В подальшому до рапорту 24.05.2024 (вх. № 3352/1/34 від 25.05.2024) додано нотаріально засвідчені копії паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , довідок РНОКПП, свідоцтва про народження, довідки до акту огляду МСЕК, виписки з акту огляду МСЕК.

Листом від 07.06.2024 № 1/25/1649 командир військової частини НОМЕР_1 надав відповідь адвокату Охременко А., згідно з якою у зв`язку з отриманням чергового звернення щодо направлення на стаціонарне лікування військовослужбовця ОСОБА_1 поза межами розташування військової частини, від 03.05.2024; та рапорту на звільнення за сімейними обставинами від 16.05.2024, надісланий супровідним листом адвоката від 17.05.2024, додатково до листа 24.05.2024, з доданих до рапорту документів, які належним чином завірені, не вбачається підстав для звільнення, зокрема, що за матір`ю необхідно здійснювати постійний догляд та відсутні інші члени сім`ї тощо.

Також у відповіді наведено положення підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 19.05.2024: «військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: 3) під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я».

Позивач, зважаючи на те, що у зв`язку з тривалістю розгляду рапорту, військовою частиною НОМЕР_1 відмовлено ОСОБА_1 у звільненні з військової служби, так як безпідставно застосовано нову редакцію закону норми підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 19.05.2024), звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.

Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

В свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби унормовано положеннями Закону України Про військовий обов`язок та військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до положень частини першої статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Так, пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII, передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до положень пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ в редакції від 04.05.2024, яка була чинною на час подання позивачем рапорту 16.05.2024, надісланий адвокатом 17.05.2024, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

З 18.05.2024 пп. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ викладено в іншій редакції: військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, відповідачем розглянуто рапорт позивача за нормативним регулюванням на момент складання листа № 1/25/1649 від 07.06.2024 із застосуванням редакції норми «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ від 18.05.2024, тоді як рапорт було спрямовано відповідачу 17.05.2024 за правилами вищезазначеної норми в редакції від 04.05.2024, що і зумовило позивача звернутися за судовим захистом із даним позовом.

При цьому нотаріально засвідчені копії додатків (паспортів, довідок РНОКПП, виписки з акту огляду МСЕК, свідоцтва про народження) представником позивача надано відповідачу листом 24.05.2024.

В свою чергу, рапорт позивача від 16.05.2024 року був надісланий супровідним листом адвоката вх. № 904/1/26 від 20.05.2024, а також наданий безпосередньо самим позивачем разом із завіреними копіями, в тому числі частково нотаріально засвідченими копіями, доданих до рапорту документів - в установленому законодавством порядку за підпорядкуванням за вх. 3352/1/34 від 25.05.2024.

В силу пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 р.№170 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.

Зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Проаналізувавши наведені норми, суд звертає увагу, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Згідно з п. 2.7.18 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31 січня 2024 № 40, додатки до документів, крім додатків до супровідних листів, складаються з метою доповнення, пояснення окремих питань або документів в цілому (додаток 3). Додатки до документів можуть бути таких видів: додатки, що доповнюють та/або пояснюють зміст основного документа; додатки, що надсилаються із супровідним листом.

За визначенням цієї ж інструкції, рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

З огляду на вищевикладене, фактичне звернення позивача до командира із рапортом від 16.05.2024, включаючи нотаріально засвідчені додатки, відбулося 25.05.2024, тобто на момент дії вже нової редакції пп. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ (з 18.05.2024), у зв`язку із чим і розгляд такого рапорту правомірно відбувся за нормами, що були чинні на момент подачі рапорту та його розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на те, що на момент розгляду рапорту (а також на момент його фактичного подання із нотаріально засвідченими додатками) діяла редакція пп. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ (з 18.05.2024), яка передбачала інші підстави для звільнення через сімейні обставини, суд дійшов висновку про відповідність чинному законодавству наданої листом командира в/ч НОМЕР_1 від 07.06.2024 № 1/25/1649 відповіді на рапорт позивача.

Поряд із тим, під судового розгляду даної справи до 17.07.2024 Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, надійшло повідомлення з військової частини НОМЕР_1 про те, що стрілець 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , 22.06.2024 не прибув до місця несення служби до с. Новотягинка Херсонського району Херсонської області.

На підставі цього Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, 17.07.2024 внесено відомості до ЄРДР про кримінальне провадження № 0001118 за ч. 5 ст. 407 КК відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У зв`язку із цим наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 27.07.2024 № 211 призупинено військову службу ОСОБА_1 з 17.07.2024.

Згідно з положеннями ч.2 ст.24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Аналогічні норми містяться в пунктах 144-1 і 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.

В ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII законодавець чітко визначив, що лише внесення до ЄРДР відомостей про самовільне залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби, дезертирство або добровільну здачу в полон, які повідомлені командиром (начальником) військової частини в порядку ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту, тобто встановлені за результатом проведення службового розслідування, є достатньою підставою для негайного призупинення військової служби, що тягне за собою тяжкі наслідки для військовослужбовця.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 17.10.2023 у справі № 420/8263/22, яку суд, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує під час розгляду даної справи.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Таким чином, вищезазначені обставини виключають задоволення п. 2 прохальної частини пред`явленого адміністративного позову, оскільки позивач наразі не входить до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань, а тому і не може бути звільнений за сімейними обставинами з військової служби на підставі раніше поданого рапорту.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк