Справа № 160/13164/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 рокуСправа №160/13164/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення №1/в від 12.01.2024р., зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2024р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Міністерства оборони України та просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляд питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №1/в від 12.01.2024р. в частині відмови позивачеві в призначенні одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби в військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2023р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходив військову службу в Збройних Силах України, був звільнений у запас. Під час проходження військової служби він отримав хвороби та травму, які призвели до втрати працездатності (35 відсотків), що підтверджено Довідкою МСЕК 12 ААА №009116, а відповідно, вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги, у порядку, передбаченому ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Однак, на його звернення щодо виплати йому наведеної одноразової грошової допомоги, у зв`язку із втратою ним працездатності, відповідачем йому було відмовлено у такій виплаті згідно Витягу з протоколу комісії Міністерства оборони України №1/в від 12.01.2024р. з підстав того, що виплата такої одноразової грошової допомоги у разі встановлення ступеню втрати працездатності без встановлення інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби законодавством не передбачено (передбачено з виконанням обов`язків військової служби). Позивач вважає таке рішення відповідача незаконним, оскільки, на переконання позивача, військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» та указами Президента України, а військовий обов`язок включає, зокрема, прийняття у добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу. Тому позивач вважає, що оскільки йому встановлено ступінь втрати працездатності 35% у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням військової служби, він набув права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірах, встановлених Порядком №975, з дати, яка зазначена у довідці МСЕК (28.04.2023р.), а відповідно, оспорюване рішення відповідача, оформлене протоколом №1/в від 12.01.2024р. в частині відмови йому у виплаті такої одноразової грошової допомоги, підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Також позивач обґрунтував свої вимоги і правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02.12.2020р. у справі №1.380.2019.006957 (а.с.1-7).

Ухвалою суду від 03.06.2024р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, розгляд даної справи було призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 02 липня 2024 року та зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази правомірності та законності прийняття оспорюваного рішення з урахуванням вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України(а.с.28).

13.06.2024р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача просив у задоволенні даного позову відмовити посилаючись на те, що позивачу було встановлено 35% втрати працездатності без встановлення інвалідності (пов`язана з проходженням військової служби) 28.04.2023р. згідно довідки МСЕК серії 12ААА №009116, тому питання про призначення йому одноразової грошової допомоги повинно розглядатись відповідно до пункту 7 частини 2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, за змістом якого передбачено, що така одноразова грошова допомога виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності. Тобто, на переконання представника відповідача, захворювання позивача пов`язано з проходженням військової служби, проте, виплата допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, законодавством не передбачена. Така виплати передбачена лише у разі встановлення причинного зв`язку захворювання з виконанням обов`язків військової служби, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 20.12.2023р. у справі №520/14757/2020, від 30.01.2024р. у справі №160/8219/21. За викладеного, представник відповідача вважає, що відповідачем правомірно було відмовлено позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки підстав для її виплати не має (а.с.34-36).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з перебуванням судді Конєвої С.О, у щорічній відпустці у період з 26.07.2024р. по 31.08.2024р. згідно довідки Управління персоналом суду №228 від 23.07.2024р., розгляд даної справи було продовжено згідно до вимог ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України до 20.09.2024р. (а.с.43,44).

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 20.09.2024р., тобто у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наданих учасниками справи документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, є учасником бойових дій, був звільнений у запас 05.04.2023р., що підтверджується змістом інформації, яка міститься у копії паспорту позивача, копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 27.08.2015р., копії військового квитка серії НОМЕР_2 , наявних у справі (а.с.8, 24-27).

Згідно змісту виданої Військовою частиною НОМЕР_3 копії Довідки ВЛК від 29.03.2023р. №12 вбачається, що стосовно позивача ОСОБА_1 , проведено медичний огляд ВЛК, діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), а саме: «Наслідки гострого порушення мозкового кровообігу (лакунарний інфаркт в правій лобній долі та лівій половині мосту по даним МРТ від 17.01.2023) у вигляді легкого лівобічного геміпарезу. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ стадії, переважно у вертебробазилярному басейні, у вигляді двобічної пірамідної недостатності, помірного вестибулопатичного синдрому, незначних когнітивних порушень на фоні гіпоплазії правої хребцевої артерії. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. ІХС. Дифузний кардіосклероз. СН0. ГЕРХ з езофагітом. Хронічний гастродуоденіт, без порушення функції. ЖКХ. Хронічний калькульозний холецестит, без порушення функції.».

У згаданій Довідці також зазначено, що «Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби» (а.с.10).

28.04.2023р. позивач ОСОБА_1 був оглянутий органами МСЕК та зазначеною комісією було встановлено 35 відсотків втрати працездатності позивачем, що підтверджується змістом копії Довідки Міжрайонної Дніпровської МСЕК №2 м. Кам`янське серії 12ААА №009116 (а.с.9).

Надалі, у встановленому законодавством порядку через уповноважений орган, позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової допомоги у зв`язку із встановленням йому ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, що не заперечується учасниками справи.

За результатами розгляду заяви позивача, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, було прийняте рішення, оформлене протоколом від 12 січня 2024 року за №1/в, за змістом якого позивачеві було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з наступних підстав (пункт 69), а саме:

«Згідно з підпунктом 7 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомоги призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцю у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, законодавством не передбачена (передбачено з виконанням обов`язків військової служби)» (а.с.12).

Вважаючи наведене вище рішення відповідача, оформлене протоколом №1/в від 12.01.2024р. в частині відмови йому у призначенні одноразової грошової допомоги, протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною 1 статті 16 Закону №2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

У відповідності до пункту 7 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначається постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі -Порядок №975).

Відповідно до абзацу 2 пункту 7 Порядку №975 встановлено, що у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Отже, із аналізу вищенаведених приписів пункту 7 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII та абзацу 2 пункту 7 Порядку №975 слідує, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби.

Частиною 3 статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Статтею 24 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, а також час та місце виконання обов`язків військової служби.

За змістом частини 4 цієї ж статті, передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Наказом міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення №402).

Пунктом 1.1 Положення №402 встановлено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Абзацом 7 пункту 1.3 Положення №402 передбачено, що основними завданнями військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, в осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

У разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення (пункт 21.1 Положення №402).

Відповідно до пункту 21.2 Положення №402 визначено, що причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.

Пунктом 21.5 цього Положення №402 розмежовано формулювання, в тому числі «під час виконання ним обов`язків військової служби» та «пов`язане з проходженням військової служби», які є самостійними підставами встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.

Так, вказаним пунктом передбачено, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються виключно в таких формулюваннях:

а) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини»;

б) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби";

в) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби";

г) "Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії";

ґ) "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини";

д) "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби";

е) "Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби";

є) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 ";

ж) "Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 ";

з) "Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 ";

и) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчого персоналу";

к) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі ІНФОРМАЦІЯ_1".

Аналізуючи зазначені вище норми Положення№402, можна дійти висновку, що причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв, зокрема у військовослужбовців, визначається ВЛК і ЛЛК та викладається у формулюваннях, які закріплені на нормативному рівні.

А оскільки умовами пункту 7 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII право на отримання одноразової грошової допомоги пов`язується безпосередньо з причинним зв`язком отриманого поранення чи захворювання, а саме: з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби, для отримання грошової допомоги формулювання причинного зв`язку захворювання повинно відповідати підпунктам г) пункту 21.5 Положення - "Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" та ж) пункту 21.5 Положення "Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Іншого формулювання причинного зв`язку захворювання, що призвело до часткової втрати працездатності, отриманого під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби, пункт 21.5 Положення №402 не містить.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності без встановлення інвалідності мають військовослужбовці у разі отримання поранення (контузії, травми або каліцтва) захворювання, причинний зв`язок якого визначається ВЛК у порядку, встановленому п.21.5 Положення №402, а саме: «під час виконання ним обов`язків військової служби».

Наведений правовий висновок узгоджується з правовим висновком, який викладений у постановах Верховного Суду від 20.12.2023р. у справі №520/14757/2020, від 32.01.2024р. у справі №160/8219/21.

Частиною 5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У ході судового розгляду даної справи судом було встановлено, що стосовно позивача було проведено медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_3 29.03.2023р. у ході якого виявлено діагноз та встановлено причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), зокрема, а саме: «Наслідки гострого порушення мозкового кровообігу (лакунарний інфаркт в правій лобній долі та лівій половині мосту по даним МРТ від 17.01.2023) у вигляді легкого лівобічного геміпарезу. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ стадії, переважно у вертебробазилярному басейні, у вигляді двобічної пірамідної недостатності, помірного вестибулопатичного синдрому, незначних когнітивних порушень на фоні гіпоплазії правої хребцевої артерії. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. ІХС. Дифузний кардіосклероз. СН0. ГЕРХ з езофагітом. Хронічний гастродуоденіт, без порушення функції. ЖКХ. Хронічний калькульозний холецестит, без порушення функції.

Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби» про що свідчить зміст копії Довідки ВЛК від 29.03.2023р. №12 (а.с.10).

Водночас, обставин отримання позивачем зазначеного захворювання саме з формулюванням «під час виконання обов`язків військової служби» жодними документами позивачем не підтверджено, а судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, сформовані висновки Верховного Суду з даного питання та те, що наданими позивачем документами підтверджено обставини його захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а не з виконанням обов`язків військової служби, а, відповідно, суд приходить до висновку , що прийняте відповідачем оспорюване рішення, оформлене протоколом від 12.01.2024р. №1/в (п.69) в частині відмови позивачеві у призначенні та виплаті одноразової допомоги, відповідає вимогам вищенаведених приписів чинного законодавства, тобто, є правомірним.

Тому, обґрунтовані правові підстави для визнання протиправним та скасування оспорюваного вищенаведеного рішення відповідача у адміністративного суду відсутні.

У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Разом з тим, позивачем у ході судового розгляду даної справи протиправність рішення відповідача, оформленого протоколом № 1/в від 12.01.2024р. (п.69) в частині відмови позивачеві у призначенні та виплаті одноразової допомоги, з урахуванням аналізу вищенаведених обставин та приписів чинного законодавства, жодними належними, достатніми і допустимими доказами не було доведено.

Не можуть бути покладені в основу даного судовому рішення, і відхиляються судом, аргументи позивача з приводу того, що військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» та указами Президента України, а військовий обов`язок включає, зокрема, прийняття у добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, з огляду на те, що словосполучення «під час виконання ним обов`язків військової служби» та «пов`язане з проходженням військової служби», які по різному викладені, але є однаковими за своєю суттю (на переконання позивача), є безпідставними та необґрунтованими, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 20.12.2023р. у справі №520/14757/2020, від 32.01.2024р. у справі №160/8219/21, а відповідно, згадані правові висновки, спростовують наведені твердження позивача.

Також і посилання позивача у позові на правові висновки Верховного Суду, які викладені у його постанові від 20.12.2020р. у справі №1.380.2019.006957, обрані в якості підстав для задоволення його позову, є безпідставними, оскільки у наведеній справі не вирішувалося питання щодо відмови у призначенні одноразової допомоги саме у зв`язку з частковою втратою працездатності без встановлення інвалідності внаслідок захворювання отриманого «під час виконання ним обов`язків військової служби» чи «пов`язаного з проходженням військової служби», що є предметом спору у цій справі, а відтак, правовідносини у наведеній справі не є подібними до правовідносин, які розглядаються у цій справі, що виключає обов`язковість їх застосування судом у порядку, встановленому ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Інші аргументи позивача вивчені судом, проте не беруться до уваги, оскільки зроблених вище висновків суду не спростовують.

Окрім того, слід зазначити, що оскільки суд не знайшов обґрунтованих правових підстав для визнання протиправним та скасування оспорюваного рішення, оформленого протоколом №1/в від 12.01.2024р. в частині відмови позивачеві у призначенні та виплаті одноразової допомоги, як основної позовної вимоги, то і позовні вимоги про зобов`язання вчинити певні дія, які є похідними вимогами, також задоволенню не підлягають.

Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Приймаючи до уваги все вищевикладене у задоволенні позову позивачеві слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Згідно пункту 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач, будучи учасником бойових дій за даними копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 27.08.2015р. (а.с.27), звільнений від сплати судового збору за вказаними приписами Закону.

Зазначене свідчить про те, що позивачем жодних витрат по сплаті судового збору за даним позовом не було понесено.

А, відповідно, виходячи з того, що позивач жодних витрат по сплаті судового збору (такі докази відсутні в матеріалах справи) не поніс, суд при розгляді справи дійшов висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного позову, тому і підстави для розподілу таких витрат за приписами ч.1 ст.139 наведеного Кодексу, у адміністративного суду також відсутні.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 52, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення №1/в від 12.01.2024р., зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва