Справа № 420/17038/24
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Завальнюка І.В.,

при секретарі Гоменюк Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Про особливий порядок проведення пленарних засідань сесій Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIII скликання на період воєнного стану в Україні» № 2060-VIII від 04.05.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.05.2022 Ізмаїльською міською радою Ізмаїльського району Одеської області під головування Ізмаїльського міського голови Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_2 було винесено рішення «Про особливий порядок проведення пленарних засідань сесій Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIII скликання на період воєнного стану в України» № 2060-VIII від 04.05.2022 р., з яким поз ОСОБА_1 не згоден. Так, спірне рішення прийнято на підставі статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Разом з цим, жодна законодавча норма, яка зазначена у спірному рішенні, не передбачає проведення особливого віддаленого режиму проведення пленарних засідань під час правового режиму воєнного стану. Крім того, аналогія закону та аналогія права не застосовують для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Ухвалою судді від 17.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; в задоволенні клопотання про залучення Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відмовлено.

28.06.2024 до суду від Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що приймаючи рішення «Про особливий порядок проведення пленарних засідань сесій Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIII скликання на період воєнного стану в Україні» № 2060-VIII від 04.05.2022, яким передбачений віддалений режим проведення пленарних засідань сесії ради, Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області прийняла з метою оперативного прийняття віднесених до компетенції Ізмаїльської міської ради рішень під час дії правового режиму воєнного стану та вирішення питань територіальної оборони міста, та діяла у відповідності до діючого законодавства. Відповідач наголошує, що визначення порядку проведення пленарних засідань сесій ради, як процедурне питання, відноситься до виключних повноважень Ізмаїльської міської ради і не віднесено до повноважень інших органів влади, міська рада має право встановити віддалений режим проведення пленарних засідань ради. Посилання позивача на судову практику щодо неправильності застосування аналогії закону і аналогії права для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування є безпідставним, оскільки Ізмаїльська міська рада таку аналогію при прийнятті оскаржуваного рішення і не застосовувала. Слід зазначити, що в розпорядженні міського голови про скликання сесії міської ради у відповідності до ч.10 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» також зазначається і перелік питань, які виносяться на розгляд міської ради. Дана інформація публікується на офіційному сайті Ізмаїльської міської ради. Питання, які виносяться на розгляд міської ради, попередньо розглядаються постійними комісіями ради на їх засіданнях у відповідності до ч.1 ст.47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Таким чином, оскаржуване рішення ніяким чином не перешкоджає позивачу у доступі до роботи Ізмаїльської міської ради. При цьому, позивачем не доведено порушення його прав, свобод та законних інтересів оскаржуваним рішенням. Натомість, оскаржуване рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Про особливий порядок проведення пленарних засідань сесій Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIII скликання на період воєнного стану в Україні» встановлює віддалений режим проведення пленарних засідань сесій, тобто регулює процедуру обговорення та голосування при прийнятті рішень, стосується тільки депутатів і ніяким чином не порушує права, свободи та інтереси позивача. Також позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском строку, оскільки дізнався або міг дізнатися про прийняте Ізмаїльською міською радою рішення 05.05.2022.

31.07.2024 до суду від ОСОБА_1 надійшли додаткову пояснення (відповідь на відзив), згідно з якими жодна законодавча норма, яка зазначена у спірному рішенні не передбачає проведення особливого віддаленого режиму проведення пленарних засідань під час правового режиму воєнного стану. діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів. Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними. Відповідно до норм діючого законодавства України висвітлюють свою діяльність Одеська міська рада, Одеська обласна рада, Київська міська рада та інші. Однак, Ізмаїльська міська рада аналогічні дії не виконує з невідомих на те причин. Також станом на теперішній час жодної трансляції в мережі Інтернет пленарних засідань Ізмаїльської міської ради відповідно до норм чинного законодавства України не відбувається. ОСОБА_1 є членом територіальної громади міста Ізмаїл Ізмаїльського району Одеської області та на підставі вищезазначеного рішення, дії відповідача по справі безпосередньо впливають на права та обов`язки позивача справі.

07.08.2024 до суду від Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області надійшли заперечення на відповідь, згідно з якими в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» з внесеними змінами зазначено, що абзац перший частини вісімнадцятої статті 46 (в частині проведення трансляцій) набирає чинності через 30 днів з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні; абзац другий частини вісімнадцятої статті 46 (в частині здійснення відеофіксації, зберігання та оприлюднення відеозаписів) набирає чинності 14.08.2024; абзац другий частини дев`ятої статті 47 (в частині здійснення відеофіксації, зберігання та оприлюднення відеозаписів) набирає чинності 14.08.2024, (в частині проведення трансляцій) набирає чинності через 30 днів з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні. При цьому, вищевказані в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» умови не наступили. Тому, на теперішній час, рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Про особливий порядок проведення пленарних засідань сесій Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIII скликання на період воєнного стану в Україні» № 2060-VIII від 04.05.2022 ніяким чином не порушує діюче законодавство України.

12.08.2024 до суду від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення на заперечення, в яких позивачем продубльовано власну правову позицію, викладену у заявах по суті справи.

Ухвалою суду від 19.08.2024 закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні, в якому ОСОБА_1 взяв участь в режимі відеоконференції в приміщенні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Представник Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області взяла участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції із застосуванням системи «Електронний суд».

Під час судового засідання 10.09.2024 мікрофон представника відповідача перестав працювати, однак представниця відповідача була на відеозв`язку протягом всього судового засідання та під час проголошення судового рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 195 КАС України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.

З огляду на те, що передавання звуку представника відповідача під час судового засідання втрачено з незалежних від суду обставин, суд, вислухавши думку позивача, продовжив розгляд справи за наявності такої несправності.

Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а отже позивач є членом територіальної громади міста Ізмаїл, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якого територіальна громада це жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, селищ, міст, що мають єдиний адміністративний центр.

04.05.2022 на 25 сесії VIII скликання Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області прийняла рішення № 2060-VIII «Про особливий порядок проведення пленарних засідань сесій Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIIІ скликання на період воєнного стану в Україні».

За змістом цього рішення, відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/202 від 24.02.2022, з метою забезпечення сталого функціонування міста та об`єктів критичної інфраструктури, оперативного прийняття віднесених до компетенції Ізмаїльської міської ради рішень під час дії правового режиму воєнного стану та вирішення питань територіальної оборони міста, за пропозицією фракції політичної партії «Слуга Народу» в Ізмаїльській міській раді Ізмаїльського району Одеської області, Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області вирішала:

1. Встановити на період воєнного стану в Україні особливий віддалений режим проведення пленарних засідань сесій Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIIІ скликання.

2. Встановити процедуру особливого віддаленого режиму проведення пленарних засідань сесій Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIIІ скликання:

2.1. Сесія міської ради скликається міським головою в порядку, передбаченому Регламентом Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIIІ скликання.

2.2. В розпорядженні про скликання сесії міської ради зазначаються дата та порядок денний, до якого включенні питання для розгляду міською радою.

2.3. Порядок денний сесії попередньо обговорюється та погоджується в депутатських комісіях, тому включений до розпорядження про скликання сесії порядок денний на дату проведення сесії вважається прийнятим за основу та в цілому, не потребує окремого голосування. Засідання депутатських комісій проводяться дистанційно, у випадку потреби заслухати доповідачів використовується телефонний зв`язок.

2.4. Разом з проектами рішень міської ради, включеними міським головою до порядку денного сесії, на електрону пошту депутатам міської ради надсилаються бюлетені для поіменного голосування.

2.5. В кожному бюлетені для поіменного голосування зазначаються ПІБ депутата міської ради, дата проведення сесії, перелік питань порядку денного та місце для власноручного відображення голосу депутата ("За", "Проти", "Утримався") по кожному питанню, який він завіряє власним підписом.

2.6. Усі голосування по питанням порядку денного, зазначеним в бюлетені, проводяться за спрощеною процедурою: одночасно за основу та в цілому, а окремі питання розглядаються блоком також за основу та в цілому.

2.7. Роздруковані та заповненні бюлетені для голосування не пізніше дня скликання сесії повертаються депутатами міської ради до відділу діловодства, контролю та організаційної роботи секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради для встановлення результатів голосування по кожному питанню та формування протоколу пленарного засідання сесії.

2.8. Разом з бюлетенем депутат має право подати у письмовому вигляді повідомлення з питань, передбачених статтею 591 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виступи з мотивів голосування, заяви.

3. Встановити, що чинний Регламент Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIII скликання, на період воєнного стану в Україні, діє лише в частині, яка не суперечить зазначеній процедурі особливого віддаленого режиму проведення пленарних засідань сесій Ізмаїльської міської ради

4. Вважити таким, що втратило чинність, рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Про особливий порядок проведення пленарних засідань сесій Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIIІ скликання на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) на території України» 12-VIIІ від 05.11.2020.

5. Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію з питань бюджету та соціально-економічного розвитку міста.

Зважаючи на те, що міська рада не уповноважена приймати такі рішення, так як жодна законодавча норма у спірному рішенні не передбачає проведення особливо-віддаленого режиму проведення пленарних засідань під час правового режиму воєнного стану, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Статтею 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно з п. 1 ч. ст. 24 цього ж Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, затвердження регламенту ради.

Право органу місцевого самоврядування вносити зміни до власних нормативних актів випливає із висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009, відповідно до якого в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, нормативні акти органів місцевого самоврядування покликані регулювати відносини, що не врегульовані законами, приймаються на їхнє виконання та розвиток.

Значна кількість повноважень органів місцевого самоврядування мають дискреційний характер, тобто надають можливість органам місцевого самоврядування самостійно визначати модель своєї поведінки та закріплювати її в муніципально-правових актах-правилах. Такий підхід узгоджується із Європейською хартією місцевого самоврядування, що ратифікована Законом України №452/97-ВР від 15.07.1997, положення якої в частині 2 статті 4 визначають, що органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

На підставі вище викладеного суд приходить до висновку, що коло повноважень органу місцевого самоврядування, місцевої ради, що пов`язані розробкою, прийняттям та реалізацією положень регламенту є саме дискреційними повноваженнями, котрі безумовно спрямовані на забезпечення реалізації цілей та завдань місцевого самоврядування.

Згідно статті 30 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", депутат місцевої ради наділений усією повнотою повноважень, передбачених цим та іншими законами України і ніхто не може обмежити повноваження депутата місцевої ради інакше як у випадках, передбачених Конституцією та законами України, а відповідно до частини 6 статті 49 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", депутат має право ухвального голосу з усіх питань, які розглядаються на сесіях ради, а також на засіданнях постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Для оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень закон передбачає особливий порядок адміністративного провадження, який встановлено статтею 264 КАС України.

Відповідно змісту частини першої цієї статті, такий порядок поширюється на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим; законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 264 КАС України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Відповідно до частини третьої статті 264 КАС України, нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом усього строку їх чинності.

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавець встановлює строк звернення до адміністративного суду з дня, коли особа дізналася або мала б дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суди, перевіряючи наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду, мають враховувати сутність і ознаки нормативно-правового акту.

Для нормативно-правових актів притаманні такі характерні властивості, ознаки: приймається як у спосіб безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це органом за встановленою процедурою; містить загальнообов`язкові правила поведінки, легітимізовані людьми; розрахований на невизначене коло осіб та багаторазове застосування.

Тому, звертаючись до суду з позовом про оскарження нормативно-правового акта, позивач має обґрунтувати не лише зміст позовних вимог, а і факт порушення цим актом його суб`єктивних прав, свобод, інтересу.

Конституційний Суд України у рішення від 16.04.2009 №7-рп/2009, проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Дія нормативно-правового акту є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб`єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акту.

Тому, факт порушення прав, свобод чи інтересів, у разі дії чинного нормативно-правового акту, може мати триваючий характер. Оскільки чинний нормативно-правовий акт може обумовлювати триваюче порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів, то, відповідно, строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід розраховувати від усього часу чинності (тривалості дії) нормативно-правового акту.

Дія нормативно-правового акта має вплив на права та обов`язки осіб, на яких поширюється його дія, як на дату набрання чинності актом, так і упродовж перспективної дії цього документа. Суб`єкт правовідносин, до якого буде застосований чи застосується цей акт, якщо вважатиме, що цей нормативний документ порушує або порушуватиме його права чи інтереси, за наявності відповідного обґрунтування, може оскаржити нормативно-правовий акт як відразу після часу набрання ним чинності, так і будь-коли й тоді, коли нормативно-правовий акт чинний і продовжує регулювати певні відносини, внаслідок яких, з погляду суб`єкта правовідносин, відбувається порушення його прав та/чи законних інтересів.

У разі, коли суб`єкт правовідносин оскаржує нормативно-правовий акт по спливу певного проміжку часу від дати набрання ним чинності, але який є чинним, діючим і обов`язковий до застосування на час звернення суб`єкта правовідносин до адміністративного суду із позовною заявою, то звернення до суду такого суб`єкта не повинно розцінюватися як здійснене з порушенням порядку та строків, передбачених статтею 122 КАС України, оскільки вимога про порушення права негативною триваючою дією чинного нормативного-правового акта, яка для суб`єкта правовідносин є реальною, актуальною, об`єктивно обґрунтованою і шкідливою хоча б на етапі звернення до суду про його оскарження, не може визнаватись такою, що подана з пропуском строків звернення за захистом порушеного права.

Слушність і обґрунтованість вимог позивача про застосування ретроспективного підходу і визнання нормативно-правового акту нечинним з певного часу або події є питаннями підставності і достовірності заявлених вимог, які мають досліджуватися у межах розгляду позову по суті.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2019 року (у справі № 826/5493/16), від 13 березня 2019 року (у справі №712/8985/17) та від 18 липня 2019 року (у справі № 826/16725/17).

З огляду на вищевикладене, суд відхиляє посилання Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду із позовом щодо оскарження рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Про особливий порядок проведення пленарних засідань сесій Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIII скликання на період воєнного стану в Україні» № 2060-VIII від 04.05.2022, оскільки на момент його оскарження в судовому порядку (24.05.2024 позов здано на пошту), останнє було чинним.

Законодавчо закріплена процедура прийняття рішень суб`єктами публічного права має на меті створення гарантій для суб`єкта приватного права та встановлення меж реалізації повноважень органами публічного права і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження до суду таких рішень (дій) особою, чиї інтереси вони зачіпають. Установлена законом процедура є важливою гарантією недопущення зловживань з боку суб`єктів владних повноважень під час прийняття рішень та вчинення дій, яка повинна забезпечувати, передусім, справедливе ставлення до особи, а також дотримання загального принципу юридичної визначеності, складовою якого є принцип легітимних очікувань.

Водночас, зі змісту положень статті 264 КАС України вбачається, що оскаржувати можна чинні, активні нормативно-правові акти, а звідси - не підлягають оскарженню нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС/КАС від 15 квітня 2020 року у справі №1440/2398/18.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що 09.08.2024 на 63 сесії VIII кликання Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області прийнято рішення № 3060-VIII «Про внесення змін до Регламенту Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIII скликання та до Положення про постійні комісії Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIII скликання».

Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997, Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015, з метою забезпечення виконання вимог Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо забезпечення прозорості місцевого самоврядування» № 3590-ІХ від 22.02.2024, в порядку, передбаченому ст. 5 Регламенту Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIII скликання, затвердженого рішенням Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 4-VIII від 05.11.2020, з метою забезпечення ефективної роботи ради, оперативного вирішення нагальних питань у період воєнного стану, Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області вирішила:

1. Внести зміни до Регламенту Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIII скликання, затвердженого рішенням Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 4-VIII від 05.11.2022, та до Положення про постійні комісії Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIII скликання, затвердженого рішенням Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 5-VIII від 05.11.2020 (додаток).

2. Вважати такими, що втратили чинність, рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Про особливий порядок пленарних засідань сесій міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIII скликання на період воєнного стану в Україні» № 2060-VIII від 04.05.2022, «Про внесення змін до Регламенту Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIII скликання» № 2866-VIII від 06.03.2024.

3. Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію з питань бюджету та соціально-економічного розвитку міста.

Таким чином, з 09.08.2024 оспорюваний нормативно-правовий акт - рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Про особливий порядок проведення пленарних засідань сесій Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області VIII скликання на період воєнного стану в Україні» № 2060-VIII від 04.05.2022 втратив чинність, тобто є таким, що не підлягає застосуванню, у зв`язку із чим не може бути повторно визнаний нечинним в судовому порядку, а тому адміністративний позов до задоволення не підлягає.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 січня 2019р. у справі №826/382/18, від 13 березня 2019р. у справі №826/11708/17, від 8 липня 2021р. у справі №160/674/19 та від 20 травня 2022р. у справі №340/370/21.

При цьому суд враховує, що на веб-сайті Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області опубліковані всі рішення сесій VIII скликання міської ради, тобто позивач має доступ до результатів діяльності органу місцевого самоврядування.

Варто наголосити, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, зокрема у рішенні "Garcia Ruiz v. Spain" [GC] (заява №30544/96, пункт 26) про те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах "Van de Hurk v. the Netherlands" (заява № 16034/90, пункт 61), "Шкіря проти України" (заява № 30850/11, пункт 43). Водночас, у вказаному рішенні Суд звертає увагу на те, що ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може варіюватися залежно від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.

Подібних висновків щодо необхідності дотримання вказаного зобов`язання виключно з огляду на обставини справи ЄСПЛ дійшов також у рішеннях "Ruiz Torija v. Spain" (заява №18390/91, пункт 29), "Higgins and others v. France" (заява № 20124/92, пункт 42), "Бендерський проти України" (заява № 22750/02, пункт 42) та "Трофимчук проти України" (заява № 4241/03, пункт 54).

Так, у пункті 54 рішення "Трофимчук проти України" (заява № 4241/03) ЄСПЛ зазначив, що не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявника, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими.

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка ухвалює рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (пр. Незалежності, 62, м. Ізмаїл, Одеська область, 68600; ) про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.09.2024.

Суддя І.В. Завальнюк

.