Справа № 640/21688/22
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року м. Київ № 640/21688/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо визнання позивача таким, до якого можуть бути застосовані заборони, передбачені статтею 1 Закону України «Про очищення влади» лише тому, що він був працівником та проходив службу в органах КДБ СРСР у період з 1984 року по 1991 рік;

- зобов`язати відповідача та інших суб`єктів владних повноважень утриматися від визнання позивача таким, до якого можуть бути застосовані заборони, передбачені статтею 1 Закону України «Про очищення влади» лише тому, що він був працівником та проходив службу в органах КДБ СРСР у період з 1984 року по 1991 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем зроблено необгрунтовані висновки про те, що позивач вважається таким, що підпадає під заборону обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування лише на підставі того, що він працював в органах КДБ СРСР у період з 1984 по 1991 роки. Позивач вважає таку позицію відповідача упередженою, протиправною, необгрунтованою та такою, що порушує його право на працю, честь, гідність та ділову репутацію.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2022 (суддя Шувалова Т.О.) відкрито провадження в адміністративній справі № 640/21688/22, вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу упродовж п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали про відкриття провадження у справі подати суду відзив на позовну заяву разом з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документами, що підтверджують надіслання (надання) копії відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

У подальшому адміністративну справу № 640/21688/22 у відповідності до положень пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-ІХ надіслано за належністю до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.02.2024 року (суддя Харченко С.В.) суд прийняв до провадження адміністративну справу № 640/21688/22 та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, на підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду проведено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи № 640/21688/22, яку передано на розгляд головуючій судді Пановій Г.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2024 суд прийняв до провадження адміністративну справу № 640/21688/22 та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що рішеннями, діями чи бездіяльністю Мін`юсту права, свободи та законні інтереси позивача не порушено; лист Мін`юсту від 04.11.2022 № 102735//13 не є ані нормативно правовим актом, ані індивідуальним актом, він носить виключно інформаційний характер та не призвів до порушення прав позивача. Відповідно позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Разом з тим, станом на день подання цього відзиву відомості стосовно позивача до Реєстру не внесені, а передбачені законодавством підстави для цього наразі відсутні, то це підтверджує, що такі вимоги позивача є безпідставними та передчасними. Відповідач просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позову позивача до Міністерства юстиції України про визнання дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач у відповіді на відзив відповідача зазначив, що з наведених у відзиві доводів відповідача вбачається, що позивач підпадає під дію Закону України «Про очищення влади», оскільки у період з 1984 по 1991 роки працював на посадах в органах КДБ УРСР та входить до кола осіб, до яких можуть бути застосовані заборони, передбачені статтею 1 Закону України «Про очищення влади». Отже, зазначене свідчить про очевидність того, що у майбутньому такі заходи будуть застосовані до позивача, у зв`язку з чим його буде звільнено і він може залишитися без роботи.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивач не надав суду жодних належних в розумінні статті 72 КАС України доказів того, що діями Мін`юсту порушені його права, свободи та інтереси у сфері публічно правових відносин, наприклад, відмова будь-якого суб`єкта владних повноважень у прийнятті ОСОБА_1 на публічну службу у зв`язку із наявністю у розпорядженні позивача листа Мін`юсту від 04.11.2022 № 102735//13.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є державним службовцем з 1984 року.

10.10.1984 року позивач був прийнятий на посаду оперркартотетчика Управління КДБ УРСР у Львівській області.

З 01.08.1985 по 04.07.2003 р. позивач проходив службу в органах КДБ СРСР - Служби безпеки України.

На сьогоднішній день позивач займає посаду радника відділу Південної Азії Четвертого територіального департаменту Міністерства закордонних справ України.

16.10.2014 року набув чинності Закон України «Про очищення влади».

Частиною першою статті 5 Закону визначено, що органом, уповноваженим на забезпечення перевірки, передбаченої цим Законом, є Міністерство юстиції України. Наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2014 року №1704/5 затверджено Положення про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» (далі - Реєстр).

Це Положення визначає порядок формування та ведення Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», а також надання відомостей з нього. Реєстр - це електронна база даних, яка містить відомості про осіб, щодо яких застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

28.10.2022 року адвокат Гудзевич І.А. в інтересах позивача звернулась до Служби безпеки України з відповідним адвокатським запитом, в якому просила надати наступну інформацію:

1. Чи вчинялися Клієнтом при його перебуванні на державній службі чи поза нею за період з 1984 року по 1991 рік включно дії, спрямовані на створення суттєвих загроз правам людини або демократії, чи наказував Клієнт вчиняти та чи вчиняв серйозні порушення прав людини або суттєво допомагав у їх вчиненні? У разі виявлення таких порушень, надайте копії підтверджуючих документів.

2. Чи здійснював Клієнт за період з 1984 року по 2014 рік включно своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю заходи (та/або сприяв їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини? У разі виявлення таких порушень, надайте копії підтверджуючих документів.

У своїй відповіді від 04.11.2022 року №24/5-Г-606 Служба безпеки України повідомила, що надати відповіді по суті заданих питань не видається можливим, оскільки відомостей щодо позивача у ГДА (Галузевий державний архів) не виявлено.

Ймовірно, така інформація може бути у Службі зовнішньої розвідки України. Водночас з метою забезпечення повноти відповіді додатково поінформовано, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про доступ до архівів репресивних органів комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» КДБ СРСР віднесено до репресивних органів комуністичного тоталітарного режиму, в якому ОСОБА_1 проходив військову службу з 01.08.1985 року.

Після чого, 07.11.2022 року адвокат Гудзевич І.А. в інтересах позивача звернулась до Служби зовнішньої розвідки України із аналогічним адвокатським запитом.

У своїй відповіді від 11.11.2022 року №5/2/7085/ВС/Н Служба зовнішньої розвідки України повідомила, що у неї відсутня інформація щодо порушених в адвокатському запиті питань.

28.10.2022 року адвокат Гудзевич І.А. в інтересах позивача звернулась до Міністерства юстиції України з відповідним адвокатським запитом, в якому просила надати наступну інформацію:

«Чи підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відомості про Клієнта на підставі лише того, що він у період з 1984 по 1991 роки перебував на посадах в органах КДБ УРСР?»

У своїй відповіді від 04.11.2022 року відповідач зазначив, зокрема, наступне: «Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про очищення влади», очищення влади (люстрація) - це встановлена Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Стаття 2 Закону містить перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації) на підставі визначених статтею 3 Закону критеріїв, за умови відповідності яким до особи можуть бути застосовані такі заборони.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 3 Закону заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які були штатними працівниками чи негласними агентами в КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР, Головному розвідувальному управлінні Міністерства оборони СРСР, закінчили вищі навчальні заклади КДБ СРСР (крім технічних спеціальностей).»

Враховуючи викладене, на думку позивача, обставини, на які посилається відповідач у своєму листі від 04.11.2022, не відповідають нормам чинного законодавства, у тому числі міжнародного права, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вчинення державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про очищення влади», очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про очищення влади» визначено, що очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказувань правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Водночас, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 5 КАС України).

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього.

З аналізу викладеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

У зв`язку із викладеним, у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права. Суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє.

Як зазначалось судом, позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо визнання позивача таким, до якого можуть бути застосовані заборони, передбачені статтею 1 Закону України «Про очищення влади» лише тому, що він був працівником та проходив службу в органах КДБ СРСР у період з 1984 року по 1991 рік та зобов`язати відповідача та інших суб`єктів владних повноважень утриматися від визнання позивача таким, до якого можуть бути застосовані заборони, передбачені статтею 1 Закону України «Про очищення влади» лише тому, що він був працівником та проходив службу в органах КДБ СРСР у період з 1984 року по 1991 рік.

Із матеріалів справи вбачається, що представник позивача адвокат Гудзевич І.А. звернулась до Мін`юсту із адвокатським запитом від 28.10.2022 № 28/2-10/22 щодо застосування до ОСОБА_1 положень Закону України «Про очищення влади», відповідь на який їй було надано листом Міністерства юстиції від 04.11.2022 № 102735//13.

Суд зазначає, що із відповіді на вказаний лист, висновків або рішень Мін`юсту щодо необхідності вжиття заходів для внесення відомостей про ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», або щодо застосування до ОСОБА_1 відповідних заборон вказаний лист не містить.

Крім того, у цьому ж листі зазначено, що листи міністерств, інших центральних органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами, вони мають інформаційний характер і не встановлюють правових норм.

Також, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять інших доказів, які б підтверджували порушення прав позивача.

Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке вже порушене.

Зазначене підтверджує про неможливість в цій справі зобов`язати суб`єкта владних повноважень судовим рішенням утримуватись від вчинення будь-яких дій до фактичного вчинення таких дій відповідачем, тому що позивач лише припускає про порушення його прав у майбутньому.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відповідно до ч. 7 ст. 246 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення). Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник припускає можливість порушення його прав в майбутньому.

Верховний Суд у Постанові від 15.05.2024 у справі № 320/10002/22 дійшов такого висноку: "...Колегія суддів зауважує, що у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, у зв`язку із чим, суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій суб`єкта владних повноважень у подальшому, оскільки, на момент звернення особи до суду таких не існує.

Відповідно до пункту 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє".

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 802/2678/15-а (провадження № К/9901/1141/18), 03.08.2018 у справі № 808/967/17 (адміністративне провадження № К/9901/992/17), від 28.02.2019 у справі № 683/182/17 (провадження № К/9901/21182/18), від 24.04.2019 у справі № 803/1184/17 (адміністративне провадження № К/9901/29206/18, № К/9901/26536/18).

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою одержання рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

В адміністративному судочинстві змагальність виявляється в тому, що дії суду залежать від вимог позивача та заперечень відповідача; суд вирішує справу в межах заявлених вимог та на підстав наданих йому доказів; особи, які беруть участь у справі, займають активне становище щодо інших учасників процесу та суду; кожна особа зобов`язана доказати факти, на які вона покликається; у разі невиконання процесуальних обов`язків або нездійснення процесуальних прав для особи настають небажані для неї правові наслідки.

Основний зміст принципу змагальності полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, на підставі своїх вимог або заперечень.

Позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами порушення прав, про які він стверджує позов.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.