Справа № 420/13034/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику осіб) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та мостобудування Одеської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 26 квітня 2024 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та мостобудування Одеської міської ради, в якому позивач просить:

- зобов`язати Департамент архітектури та містобудування ОМР продовжити строк дії паспорту прив`язки: ТС за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: прийняти у відповідності до п. п. 9.3 - 9.4. Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та елементів вуличної торгівлі у м. Одесі за рішенням ОМР від 09.10.2013р. № 3961-VI відповідне вмотивоване рішення про відповідність намірів замовника - ФО-П ОСОБА_1 щодо місця розташування тимчасової споруди за адресою об`єкта: АДРЕСА_1 .

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що відсутність відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 або узгодженого на продовження строку дії договору за описом вхідного пакету документів на отримання адміністративної послуги №Ф1-222922-ю/л ФОП ОСОБА_1 за наданням адміністративної послуги: Комплексна послуга «Продовження терміну дії договору на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд» за адресою об`єкта: АДРЕСА_1 від 06.11.2023 року, стало підставою незаконного та безпідставного порушення прав суб`єкта господарювання, є таким, що не відповідає нормам Конституції України, законам та підзаконним актам,

рішенню ОМР від 09.10.2013р. № 3961-УІ «Про затвердження Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та елементів вуличної торгівлі у м. Одесі». Протиправна бездіяльність призвела до порушення порядку продовження терміну дії договору, призвело до істотної шкоди та господарських простоїв, тому що, Уповноважений орган вважає відсутнім продовження терміну дії Договору ТС-149/22 від 23.03.2022 року. Отже, протиправна бездіяльність посадових осіб в частині не узгодження пролонгації договору ТС-149/22 від 23.03.2022 року (продовження терміну дії) підлягає припиненню та негайному виконанню вимог розділу 8 щодо продовження Договору ТС-149/22 від 23.03.2022 року у встановленому законному порядку.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що позивач звернувся до Департаменту через Центр надання адміністративних послуг з заявою та пакетом документів від 06.11.2023 року №Ф1-222922-ю. Однак, відповідно до ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 03.11.2023 року та від 28.11.2023 року у справі № 521/23244/23, якою клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4, про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 від 03.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3ст.368КК України, задоволено частково, у приміщенні Департаменту був проведений обшук та вилучені оригінали документів, згідно переліку, зазначеному в ухвалі. Накладено арешт на вилучене в рамках кримінального провадження №0000073 майно, згідно з протоколом обшуку від 16.11.2023 року (копія додається). Відповідно до вищевказаного протоколу обшуку, в Департаменті було вилучено, зокрема, оригінал паспорту прив`язки від 01.02.2022 року №01-08/62 разом з доданим пакетом документів, а також заяву ФОП ОСОБА_1 з пакетом документів від 06.11.2023 року №Ф1-222922-ю. Таким чином, Департамент був позбавлений можливості розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 та додані до неї документи від 06.11.2023 року №Ф1-222922-ю через її вилучення під час обшуку в приміщенні Департаменту. Департамент наголошує, що втручання в дискреційні повноваження відповідача не можуть бути виправдані з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою суду від 01 травня 2024 року позов залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Заявою від 07.05.2024 року позивач усунув недоліки позову та надав до суду квитнацію про сплату судового збору.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.262 КАС України.

28 травня 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕС/21653/24).

Станом на 18 вересня 2024 року будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін та третіх осіб на адресу суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 , є фізичною особою - підприємцем (далі ФО-П) та діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію серії НОМЕР_1 від 30.03.2004 року. З моменту державної реєстрації позивача в якості ФОП та по теперішній час він займається господарською діяльністю, переважно роздрібною реалізацією товарів споживчого призначення з широким асортиментом, про що відповідно звітує контролюючим органам та веде податковий та бухгалтерський обліки.

Таким чином, позивачем здійснюється роздрібна торгівля та інша підприємницька діяльність з елементів вуличної торгівлі (в подальшому ЕВТ), а також в межах тимчасових споруд (в подальшому ТС) на території м. Одеса на підставі відповідних дозвільних документів.

У 2020 році, визначивши для себе необхідність у здійсненні підприємницької діяльності в межах міста Одеси по АДРЕСА_1 , підготувавши попередньо необхідні документи для отримання дозволу та узгодження паспорта прив`язки, позивачем було надано заяву до Одеської міської ради з пропозицією розміщення ТС в межах АДРЕСА_1 .

В подальшому, позивачем було отримано висновок про можливість установки ТС за вказаною адресою.

Так, за рішенням ОМР від 09.10.2013р. № 3961-УІ «Про затвердження Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та елементів вуличної торгівлі у м. Одесі», в порядку Розділу 7, позивачем було подано до Департаменту архітектури та містобудування ОМР заяву про намір встановити ТС в порядку п. 7.4. зазначених Правил із зазначенням товарної спеціалізації ТС.

21.01.2020 року укладено Договір ТС-44/20 на право тимчасового користування місцями

для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , між управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради (в подальшому Уповноважений орган) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 строком з 17.01.2020 р. по 10.01.2022 р.

23.03.2022 року укладено Договір ТС-149/22 на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , між управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради (в подальшому Уповноважений орган) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 строком з 21.03.2022 р. по 21.01.2023 р.

У подальшому цей Договір ТС-149/22 від 23.03.2022 року було продовжено (пролонговано) з 21.01.2023 р. по 21.01.2024 р.

Відповідно до рішенням ОМР від 09.10.2013р. № 3961-УІ «Про затвердження Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та елементів вуличної торгівлі у м. Одесі», у встановлені строки 13.10.2023 року за описом вхідного пакету документів на отримання адміністративної послуги №Ф1-205524-ю/л ФО ОСОБА_1 звернувся за наданням адміністративної послуги: Комплексна послуга «Продовження терміну дії договору на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд» за адресою об`єкта: АДРЕСА_1 , отримано висновок про можливість установки ТС за вказаною адресою від Уповноваженого органу.

На адресу позивача надійшла відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 за вих. 01-08/62 від 26.10.2023 року про відмову у прийнятті рішення про узгодження місця розташування ТС з посиланням на рішення ОМР № 3961-УІ від 09.10.2013 року та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року №244 «Про затвердження порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» з формулюванням відсутності оглядової фотофіксації у кольорі, з відображенням ТС та благоустроєм прилеглої території на теперішній час, також, відсутні діючі технічні умови на підключення об`єкту до інженерних мереж міста.

Департаментом було надано час на усунення недоліків та запропоновано після надання вищевказаних документів та матеріалів через Центр надання адміністративних послуг повернутись до розгляду питання щодо продовження строку дії паспорту прив`язки ТС (загальною площею -9,00 м кв.).

Усунувши недоліки, 06.11.2023 року за описом вхідного пакету документів на отримання адміністративної послуги №Ф1-222922-ю/л ФО ОСОБА_1 звернувся за наданням адміністративної послуги: Комплексна послуга «Продовження терміну дії договору на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд» за адресою об`єкта: АДРЕСА_1 .

Станом на момент звернення із позовною заявою ФОП ОСОБА_1 не отримав відповіді за описом № Ф1-222922-ю/л щодо узгодження або відмови в розташуванні ТС за зазначеною адресою.

Вважаючи бездіяльність посадових осіб відповідача в частині не узгодження пролонгації договору ТС-149/22 від 23.03.2022 року (продовження терміну дії) протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч.1 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого; комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами.

Згідно з ч.3 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеві органи виконавчої влади, підприємства, установи та організації, а також громадяни несуть встановлену законом відповідальність перед органами місцевого самоврядування за заподіяну місцевому самоврядуванню шкоду їх діями або бездіяльністю, а також у результаті невиконання рішень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийнятих у межах наданих їм повноважень.

Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності регулюється Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 року (далі Порядок №244).

09.10.2013 року Одеською міською радою було прийняте рішення № 3961-VI «Про розгляд подання заступника прокурора міста Одеси від 19.07.2013 року № 07/1- 7690вх13 про скасування рішення Одеської міської ради від 18.07.2013 року № 3646-VI «Про затвердження Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та елементів вуличної торгівлі у місті Одесі».

Пунктом 2 зазначеного вище рішення були затверджені Правила розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Одесі (далі Правила).

Правила розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціальнокультурного чи іншого призначення для провадження підприємницької діяльності у м. Одесі розроблені на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 244 від 21.10.2011 року «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» та врегульовує питання розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та елементів вуличної торгівлі на території міста Одеси.

Правила регулюють відносини між органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання, незалежно від форм власності, які виникають в процесі розміщення та експлуатації тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та елементів торгівлі.

Згідно п 3.1. розділу 3 Правил, Департамент видає повідомлення про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС або відмовляє у його видачі, видає паспорти, вносить у них зміни, переоформлює, анулює та/або продовжує строки їх дії, в порядку, встановленому чинним законодавством та цими Правилами, реєструє та веде облік виданих паспортів.

Як встановлено судом, Департаментом було розглянуто заяву ФОП ОСОБА_1 від 19.10.2023 року за № 01-08/62 щодо продовження строку дії паспорту прив`язки пересувної тимчасової споруди (далі ТС) за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду, заявнику листом Департаменту від 26.10.2023 року № 01- 08/62 було повідомлено, що відповідно до п.п. 2.22 та 2.31 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року № 244 «Про затвердження порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» (зі змінами), відновлення благоустрою замовником є обов`язковим, а також власники (користувачі) ТС зобов`язані підтримувати належний експлуатаційний стан ТС та відповідного технологічного обладнання, що використовується разом з ТС.

Крім того, п. 6.8 та 6.9 «Правил розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності у м. Одесі», затверджених рішенням Одеської міської ради від 09.10.2013 року № 3961-VI визначено, що власники (користувачі) ТС зобов`язані підтримувати благоустрій закріпленої та прилеглої до ТС території протягом всього терміну дії паспорта. До прилеглої території відноситься територія навколо ТС, межі якої визначаються у паспорті, що спеціально облаштована для доступу до ТС. Благоустроєм ТС вважається проведення робіт з улаштування (відновлення) твердого покриття доріг і тротуарів, обладнання пристроями безпеки руху, озеленення, забезпечення зовнішнього освітлення, розміщення контейнерів та урн для сміття, збереження та відновлення зовнішнього вигляду ТС відповідно до умов паспорта на таку ТС, а також здійснення інших заходів, спрямованих на поліпшення технічного і санітарного стану території, поліпшення комфортності мешкання жителів та гостей міста.

Однак, у наданому пакеті документів на продовження строку дії паспорту прив`язки ТС за вищевказаною адресою, була відсутня оглядова фотофіксація у кольорі, з відображенням ТС та благоустроєм прилеглої території на теперішній час. Також, відсутні діючі технічні умови на підключення об`єкту до інженерних мереж міста, що не відповідає вимогам п. 2.11 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 «Про затвердження порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» (зі змінами). Заявнику повідомлено, що після надання вищевказаних документів та матеріалів через Центр надання адміністративних послуг, Департамент повернеться до розгляду питання щодо продовження строку дії паспорту прив`язки ТС (загальною площею 9,00 м2).

Як встановлено судом позивач звернувся до Департаменту через Центр надання адміністративних послуг з заявою та пакетом документів від 06.11.2023 року №Ф1-222922-ю.

Судом встановлено, що станом на момент звернення із позовною заявою до суду та станом на момент розгляду даної справи ФОП ОСОБА_1 не отримав відповіді за описом № Ф1-222922-ю/л щодо узгодження або відмови в розташуванні ТС за зазначеною адресою.

Так, за умовами 8 розділу договору, уповноважений орган не має підстав для розірвання договору та не має умов для такого розірвання з боку Департаменту. Таким чином, строк подачі заяви ФОП Булгару було дотримано та подано заяву з метою пролонгації за умовами договору.

Відповідно до рішення ОМР від 09.10.2013р. № 3961-УІ «Про затвердження Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та елементів вуличної торгівлі у м. Одесі», а саме п. 9 Продовження строку дії паспорту прив`язки та його анулюванню, підставами для відмови у продовженні строку дії паспорту, п. 9.5, зазначено вичерпний перелік підстав:

9.5.1 Розміщення ТС за відсутності укладеного з Уповноваженим органом договору на право тимчасового користування місцем під розміщення ТС, якщо обов`язковість його укладання визначена цими Правилами;

9.5.2 Затвердження виконавчим комітетом Одеської міської ради комплексної схеми розміщення ТС, якою не передбачено можливість розміщення ТС на цьому місці або тип, вид, розміри ТС не відповідають параметрам, визначених у схемі;

9.5.3 Невідповідність товарної спеціалізації ТС, що зазначалась про намір встановлення ТС.

В свою чергу відповідач у відзиві зазначив, що підставою для не надання відповіді Департаментом за описом № Ф1-222922-ю/л щодо узгодження або відмови в розташуванні ТС за зазначеною адресою є той факт, що відповідно до ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 03.11.2023 року та від 28.11.2023 року у справі № 521/23244/23, якою клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4, про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 від 03.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3ст.368КК України, задоволено частково, у приміщенні Департаменту був проведений обшук та вилучені оригінали документів, згідно переліку, зазначеному в ухвалі. Накладено арешт на вилучене в рамках кримінального провадження №0000073 майно, згідно з протоколом обшуку від 16.11.2023 року (копія додається). Відповідно до вищевказаного протоколу обшуку, в Департаменті було вилучено, зокрема, оригінал паспорту прив`язки від 01.02.2022 року №01-08/62 разом з доданим пакетом документів, а також заяву ФОП ОСОБА_1 з пакетом документів від 06.11.2023 року №Ф1-222922-ю/л.

Таким чином, як зазначає відповідач, Департамент був позбавлений можливості розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 та додані до неї документи від 06.11.2023 року №Ф1-222922-ю/л через її вилучення під час обшуку в приміщенні Департаменту.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У Постанові Верховного Суду від 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 (адміністративне провадження №К/990/8225/23) сформовано правовий висновок щодо критеріїв обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, якими відповідно до даного висновку є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.

Як встановлено судом, Департамент не розглянув заяву ФОП ОСОБА_1 та додані до неї документи від 06.11.2023 року №Ф1-222922-ю/л у встановлені законом порядку та строки та не прийняв відповідне вмотивоване рішення щодо узгодження або відмови в розташуванні ТС за адресою: АДРЕСА_1 , а отже допустив протиправну бездіяльність.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.2 ст.73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на

ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з позицією Верховного Суду (постанови від 4 вересня 2018 року у справі

№826/1934/17, від 9 листопада 2018 року у справі №823/217/17 та від 11 грудня 2018 року у

справі №826/8837/17) справи, які розглядаються за правилами адміністративного судочинства, повинні максимально відповідати принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права, оскільки основна ідея/мета системи адміністративних судів полягає у тому, щоб захистити "малу людину" від "великої держави", в особі її багаточисленних суб`єктів владних повноважень, які наділені множинністю повноважень та низкою механізмів владного примусу.

Таким чином, вимога стосовно ефективності повинна максимально враховуватися при

розгляді зразкових справ.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003

зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Статтею 13 зазначеної Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в

національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та адекватним наявним обставинам.

Ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, а ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до змін в обсязі прав, та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає змісту цього поняття та зазначеній нормі міжнародного права. Відсутність "бажаного результату" виключає можливість визначення ефективності правового захисту, оскільки "бажаний результат" встановлює межі (кінцеву мету) правового захисту, який полягає у використанні передбачених законом можливостей для поновлення порушеного, визнання невизнаного, чи присудження оспорюваного права саме в цих межах.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 27 лютого

2018 року у справі №826/4175/16 Великої Палати Верховного суду від 12 лютого 2019 року

у справі №826/7380/15 (провадження №11-778апп18).

Визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, враховуючи встановлені по справі обставини, виходячи з повноважень, визначених ст. 245 КАС України, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд приходить до переконання, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача є: визнання протиправною бездіяльності Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, яка полягає у не розгляді заяви ФОП ОСОБА_1 та доданих до неї документів від 06.11.2023 року №Ф1-222922-ю/л та не прийнятті за заявою відповідного вмотивованого рішення щодо узгодження або відмови в розташуванні ТС за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язання Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 та додані до неї документи від 06.11.2023 року №Ф1-222922-ю/л та за результатом розгляду прийняти відповідне вмотивоване рішення щодо узгодження або відмови в розташуванні ТС за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача в загальній сумі 1211,20 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту архітектури та мостобудування Одеської міської ради.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та мостобудування Одеської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, яка полягає у не розгляді заяви ФОП ОСОБА_1 та доданих до неї документів від 06.11.2023 року №Ф1-222922-ю/л та не прийнятті за заявою відповідного вмотивованого рішення щодо узгодження або відмови в розташуванні ТС за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 та додані до неї документи від 06.11.2023 року №Ф1-222922-ю/л та за результатом розгляду заяви прийняти відповідне вмотивоване рішення щодо узгодження або відмови в розташуванні ТС за адресою: АДРЕСА_1 .

В задовленні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту архітектури та мостобудування Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради (вул. Гоголя, буд. 10, м. Одеса, 65082, ).

Суддя С.О. Cтефанов