Справа № 320/32135/23
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Костюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01.03.2005 по 28.01.2021 із застосуванням коефіцієнтів за 2005 рік - 3,84142; за 2006 рік - 1,36730; за 2007 рік - 1,29184; за 2008 рік - 1,29732; за 2009 рік - 1,33696; за 2010 рік - 1,05507; за 2011 рік - 1,17489; за 2012 рік - 1,17590; за 2013 рік - 1,14909; за 2014 рік - 1,07919; за 2015 рік - 1,06584; за 2016 рік - 1,20527; за 2017 рік - 1,23555; за 2018 рік - 1,37070; за 2019 рік - 1,24787; за 2020 рік - 1,18413, які встановлені рішенням суду по справі №640/7168/20;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести розрахунок та здійснити перерахунок і виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01.03.2005 по 28.01.2021 із застосуванням коефіцієнтів за 2005 рік - 3,84142; за 2006 рік - 1,36730; за 2007 рік - 1,29184; за 2008 рік - 1,29732; за 2009 рік - 1,33696; за 2010 рік - 1,05507; за 2011 рік - 1,17489; за 2012 рік - 1,17590; за 2013 рік - 1,14909; за 2014 рік - 1,07919; за 2015 рік - 1,06584; за 2016 рік - 1,20527; за 2017 рік - 1,23555; за 2018 рік - 1,37070; за 2019 рік - 1,24787; за 2020 рік - 1,18413, які встановлені рішенням суду по справі №640/7168/20.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.10.2023 року відмовлено у відкритті провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з тим самим предметом і підставами позову та до того самого відповідача.

Не погоджуючись з ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

На підтвердження своєї позиції апелянт зазначає, що відповідач виконуючи рішення суду від 21.10.2020 року у справі №640/7168/20 здійснив перерахунок пенсії та виплатив йому компенсацію за недоотриману пенсію, однак не із 01.03.2005 рок, а з дати набрання рішення суду законної сили.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що звернення до суду з позовом обґрунтоване отриманням компенсації за недораховану пенсію у період між отриманням на неї права - 01.03.2005 та датою набрання законної сили рішенням суду у справі №640/7168/20 - 28.01.221.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2023 та від 06.08.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Від Головного управління ПФУ в м. Києві відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов до наступного висновку.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження у справі.

Відмова у відкритті провадження у справі у цьому разі можлива за умови, що рішення, яке набрало законної сили, ухвалено за результатами розгляду тотожного позову тому, що поданий до суду, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі № 11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року в адміністративній справі №640/7168/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнтів за 2005 рік - 3,84142; за 2006 рік - 1,36730; за 2007 рік - 1,29184; за 2008 рік - 1,29732; за 2009 рік - 1,33696; за 2010 рік - 1,05507; за 2011 рік - 1,17489; за 2012 рік - 1,17590; за 2013 рік - 1,14909; за 2014 рік - 1,07919; за 2015 рік - 1,06584; за 2016 рік - 1,20527; за 2017 рік - 1,23555; за 2018 рік - 1,37070; за 2019 рік - 1,24787; за 2020 рік - 1,18413.

За посиланням позивача, 27.05.2021 року відповідач подав до суду першої інстанції звіт про повне виконання рішення суду, в якому зазначив, що управління здійснило перерахунок пенсії за вислугу років позивачу за вищезазначеними коефіцієнтами, але лише з дати набранння рішенням суду законної сили - 28.01.2021 року.

Позивач також зазначив, що для відновлення порушеного права, він звернувся до відповідача із заявою про належне виконання рішення суду, у той же час, відповідач у відповідь на заяву зазначив, що оскільки в рішенні не було зазначено дати, з якої необхідно провести перерахунок пенсії за вислугу років із застосуванням коефіцієнтів за 2005-2021, перерахунок проведено з 28.01.2021 року (з дати набрання рішенням законної сили).

Вказуючи на порушення його права на належне пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Колегія суддів апеляційного суду, виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із позицію суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження за поданою позовною заявою, з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з частиною четвертою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Заявлений у цій справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішення суду, що набрало законної сили, і у випадку встановлення неналежності його виконання повторно зобов`язати відповідача вчинити тотожні дії. У той же час, питання щодо належного чи неналежного виконання судового рішення, має вирішуватися у передбаченому процесуальним законом порядку.

Так, відповідно до частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За вказаних обставин, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Зазначена позиція суду апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 09.06.2022 у справі №640/23021/19.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 також зазначив, що наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що предмети позовів та підстави звернення до суду у справах №640/7168/20 та № 320/32135/23 не є тотожними, що виключає можливість, на переконання заявника відмови у відкритті провадження на підставі пункту другого частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Однак, колегія суддів зазначає, що в даному випадку є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого предмету спору і між тими самим сторонами у справі № 640/7168/20.

З урахуванням викладеного, зважаючи на обставини справи, встановлені під час судового розгляду справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження за вказаною позовною заявою.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року у справі №320/32135/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

Л.О. Костюк