Справа № 160/19788/23
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 160/19788/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 року в адміністративній справі №160/19788/23 (суддя у 1 інстанції Олійник В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незарахування до загального страхового стажу, який дає право на пенсію ОСОБА_1 періоди отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 02.03.2000 р. по 18.05.2003 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 періоди отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 02.03.2000 р. по 18.05.2003 р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №92 від 15.05.2023 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 20.11.2002 року по 18.05.2003 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Законом України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу зараховується виключно період одержання допомоги по безробіттю за умови сплати страхових внесків, а тому період отримання матеріальної допомоги не підлягає зарахуванню до загального страхового стажу.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Так, в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 на сторінці 10-11 містяться записи про спірні періоди страхового стажу (записи №15-№18).

ОСОБА_1 , досягнувши 63-річного віку, 08 травня 2023 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, надавши необхідний пакет документів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №92 від 15 травня 2023 року ОСОБА_1 повідомлено про наступне.

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 08.05.2023 року.

Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 59 років.

Вік заявника 63 роки.

Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 26 років.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 26 цього Закону, право на призначення пенсії за віком така особа набуде після досягнення 63 років за наявності страхового стажу від 20 року.

У разі відсутності страхового стажу право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 65 років за наявності страхового стажу від 15 років.

Страховий стаж особи становить 19 років 10 місяців 13 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності.

Згідно реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності.

Не працює.

Особа матиме право на пенсійну виплату з 09 травня 2025 року або при набутті необхідного страхового стажу.

Враховуючи вищевикладене гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 25 Закону України "Про зайнятість населення" від 01 березня 1991 року №803-ХІІ (чинного на час призначення та отримання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги) встановлено, що держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій: а) надання особливих гарантій працівникам, вивільнюваним з підприємств, установ, організацій; б) виплата матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; в) виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю; г) подання додаткової матеріальної допомоги безробітному громадянину і членам його сім`ї з урахуванням наявності осіб похилого віку і неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні.

Відповідно до статті 28 Закону України Про зайнятість населення допомога по безробіттю виплачується громадянам, які шукають роботу, крім осіб, які реєструються на підставі статті 26 цього Закону. Право на допомогу по безробіттю мають незайняті (непрацюючі) громадяни, визнані у встановленому порядку безробітними.

З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавець розмежовує поняття допомога по безробіттю та матеріальна допомога по безробіттю.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України "Про зайнятість населення" від 01 березня 1991 року №803-ХІІ безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно пункту "а" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

У відповідності до абзацу 3 частини 1 статті 24 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Так, в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 на сторінці 10-11 містяться наступні записи про періоди страхового стажу:

- запис №15 від 08 червня 1999 року, Криничанський центр зайнятості, призначено виплату допомоги по безробіттю згідно статті 29 пункту 1 "б" Закону України Про зайнятість населення;

- запис №16 від 04 грудня 1999 року, виплату допомоги по безробіттю закінчено згідно статті 30 пункту 1 Закону України Про зайнятість населення.

На сторінці 12-13 зроблено наступні записи про періоди страхового стажу:

- запис №17 від 20 листопада 2002 року, розпочато виплату матеріальної допомоги згідно статті 29 пункту 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

- запис №18 від 18 травня 2003 року, закінчено виплату матеріальної допомоги згідно статті 31 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Оскільки відповідно до вимог пункту "а" частини 3 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується період одержання допомоги по безробіттю, відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу позивача період отримання позивачем допомоги по безробіттю.

Згідно з підпунктом з пункту 1 статті 30 Закону України Про зайнятість населення виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку їх виплати.

Приписами пункту ж частини 1 статті 4 Закону України Про зайнятість населення визначено, що держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні: включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.

Так, пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття від 02.03.2000 №1533-III, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).

Статтею 21 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.

Період, протягом якого застрахована особа була звільнена відповідно до цього Закону від сплати страхових внесків або отримувала виплати за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій усіх видів, включається до страхового стажу.

До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що період з 20.11.2002 року по 18.05.2003 року протиправно не був зарахований пенсійним органом до страхового стажу позивача та підлягає обов`язковому зарахуванню при обрахунку страхового стажу для призначенні пенсії за віком.

Таким чином задоволенню підлягає позовна вимога щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 20.11.2002 року по 18.05.2003 року.

Посилання скаржника, що до стажу зараховується виключно період одержання допомоги по безробіттю за умови сплати страхових внесків, а тому період отримання матеріальної допомоги не підлягає зарахуванню до загального страхового стажу є хибними.

Так, умовою зарахування до страхового стажу періоду допомоги по безробіттю або періоду отримання матеріальної допомоги є сама утримання з таких сум страхових внесків.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 року в адміністративній справі №160/19788/23 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 року в адміністративній справі №160/19788/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко