Справа № 280/3831/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 280/3831/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року в адміністративній справі №280/3831/24 (головуючий суддя першої інстанції - Сацький Р.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 26.04.2024 року звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Запорізькій області, в якому просила:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо обчислення розміру її пенсії без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018-2021;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити їй пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018-2021 роки з дня звернення із урахуванням різниці, що вже була виплачена;

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо невиплати їй грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, станом на день її призначення у відповідності до вимог п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, станом на день її призначення у відповідності з вимогами п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2018-2021 роки. Відповідач надав відмову у зв`язку з тим, що було здійснено перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, з чим позивач не погоджується. Також, відповідачем не виплачено грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у відповідності до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018-2021 роки.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018-2021 роки з дня звернення із урахуванням різниці, що вже була виплачена.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, станом на день її призначення у відповідності з вимогами п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, станом на день її призначення у відповідності з вимогами п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що судом при прийнятті рішення не враховано докази відповідача щодо отримання позивачем пенсії за вислугу років, тому висновки суду про наявність у позивача права на отримання виплати грошової допомоги у розмірі десяти пенсій відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону№1058 є помилковими, бо однією з головних умов нарахування та виплати грошової допомоги є відсутність призначеного раніше будь-якого виду пенсії, та отримання пенсійних виплат позивачем. Крім того, вважає, що оскільки позивачу первинно було призначено пенсію за вислугу років у 2007 році, у відповідача відсутні правові підстави для застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2018-2021 роки при перерахунку пенсії за віком, оскільки показник середньої заробітної плати по Україні за 2018-2021 роки застосовується лише при первинному призначенні пенсії у 2022 році.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з 22.08.2007 року їй призначено пенсію за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року, розмір якої обчислений відповідно до положень Закону України №1058-IV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 позивач:

- з 21.08.2007 року звільнена з Загальноосвітньої школи №54 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років (запис № 7);

- з 23.08.2007 року прийнята вчителем початкових класів в ЗОШ № 54 (запис № 8).

На цій посаді позивач працює по цей день.

Пенсія за вислугу років за серпень 2007 року склала 138,12 грн. та була перерахована на розрахунковий рахунок позивача в АТ «ПУМБ».

29.11.2022 року позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком, на підставі якої позивача з 29.11.2022 року переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком згідно Закону України №1058.

Головне управління ПФУ в Запорізькій області листом № 4693-4071/С-02/8-0800/24 від 14.03.2024 року на запит позивача повідомило, що її пенсія обчислена із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески 5426,60 грн. з 1 березня 2022 року перераховано із показника середньої заробітної плати 6186,32 грн. (5426,60*1,14). Розмір пенсійної виплати обчислено з урахуванням середньомісячного заробітку - 9323,65 грн. (середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачені страхові внески, обчислені як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки - 6186,32 * 1,50714 індивідуальний коефіцієнт заробітку) визначеної за періоди роботи з 01.07.2000 року по 30.09.2022 року на підставі даних персоніфікованого обліку та страхового стажу 41 рік 11 місяців 18 днів (коефіцієнт страхового стажу - 0,41917). Стаж враховано по 30.09.2022 року. Також в листі зазначено про відсутність підстав для призначення грошової допомоги згідно пункту 7-1 прикінцевих положень Закону №1058, оскільки раніше позивач отримувала пенсію за вислугу років.

Вважаючи відмову пенсійного органу протиправною, позивач оскаржила таку відмову до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі по тексту - Закон №1058).

Згідно із частиною першою статті 4 Закону №1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі по тексту - Закон №1788, в редакції станом на час призначення позивачу пенсії за вислугу років), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Згідно з абзацом другим п. 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Частиною 1 статті 5 Закону №1058 визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058 передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Згідно з ч. 3 статті 45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відповідно до частин першої та другої статті 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Зі змісту наведених норм вбачається, що частиною 3 статті 45 Закону №1058 регламентований порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного за цим Законом, на інший вид пенсії за цим же законом. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії за цим же законом є незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058.

Разом з тим, позивач отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до іншого Закону - Закону №1788, який визначає інші підстави та порядок призначення пенсії. Пенсія відповідно до Закону №1058 позивачу раніше не призначалась, відтак,у цьому випадку не відбулось переведення позивача з одного виду пенсії на інший в межах дії Закону №1058.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №876/5312/17 зазначено, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із ч.3 ст.45 Закону №1058-IV.

Отримуючи пенсію за вислугу років, позивач не отримував жодну з пенсій, передбачених Законом №1058, а тому, звернувшись до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, вона використала право на призначення пенсії в солідарній системі відповідно до Закону №1058 вперше.

Відмовляючи позивачу у обчисленні її пенсії за віком згідно із ч.2 статті 40 Закону №1058 з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2021 роки, відповідач помилково ототожнює поняття «переведення на інший вид пенсії» та «призначення пенсії», внаслідок чого в розрахунку пенсії з 29.11.2022 року відповідачем неправомірно враховані показники середньої заробітної плати (доходу) в Україні не за той період, як це мало б бути для пенсії, яка призначена вперше відповідно до Закону №1058.

Таким чином, позивач має право на виплату пенсії за віком відповідно до Закону №1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2018-2021 роки. Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.01.2019 року у справі №577/2457/17 щодо аналогічних правовідносин.

З огляду на вказане, апеляційний суд дійшов висновку, що дії відповідача стосовно переведення ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший замість призначення пенсії за віком з 29.11.2022 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016, є протиправними, як вірно зазначив суд першої інстанції.

Стосовно грошової допомоги у відповідності до вимог п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» апеляційний суд зазначає наступне.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (для жінок 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах й 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії. Отже, підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком є, зокрема, отримання до моменту призначення пенсії за віком будь-якої пенсії. Суд першої інстанції зазначив, що «призначення пенсії» та «отримання пенсії» не є тотожними визначеннями, а тому оскільки позивач скориставшись у 2007 році своїм правом на призначення пенсії за вислугу років, не реалізувала його у повній мірі, тобто не отримувала пенсію, яка повинна виплачуватися кожного місяця, а лише отримала одну виплату у розмірі 138,2 грн. за серпень 2007 року.

Підставою для апеляційного оскарження рішення суду в цій частині відповідачем зазначено неправильне застосування судом першої інстанції п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказана норма передбачає, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 року №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Порядок №1191).

Відповідно до п.2 Порядку №1191 до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е», пункту «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Схожі спірні відносини вже розглядалися Верховним Судом. Зокрема, у постанові від 15.06.2022 року у справі № 200/854/19-а Верховний Суд дійшов висновку, що:

«норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:

- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її, право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.»

У постановах від 22.02.2024 року у справі №260/323/20 та від 21.03.2024 року у справі №580/2737/23, правовідносини в яких є подібними, Верховний Суд зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, досягненням пенсійного віку, працюючи на цих роботах, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Враховуючи зазначені правові позиції Верховного Суду, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та дійшов помилкового висновку щодо протиправності дій відповідача по ненарахуванню та невиплаті грошової допомоги.

Як зазначалось вище, з 21.08.2007 року позивач звільнена з Загальноосвітньої школи №54 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років (запис №7); з 23.08.2007 року прийнята вчителем початкових класів в ЗОШ № 54 (запис № 8).

Пенсія за вислугу років за серпень 2007 року склала 138,12 грн. та була перерахована на розрахунковий рахунок позивача в АТ «ПУМБ».

29.11.2022 року позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком, на підставі якої позивача з 29.11.2022 року переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком згідно Закону України №1058.

Відтак, позивач в листопаді 2022 року була переведена з одного виду пенсії на іншій та отримувала пенсію за період, в який не працювала, тобто пенсія за віком позивачу в 2022 році була призначена не вперше, та особа отримувала пенсію за вислугу раніше і перестали отримувати її з 23.08.2007 року у зв`язку з працевлаштуванням, а тому право на зазначену грошову допомогу втратила.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 272, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року в адміністративній справі №280/3831/24 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року в адміністративній справі №280/3831/24 скасувати в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, станом на день її призначення у відповідності з вимогами п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, станом на день її призначення у відповідності з вимогами п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко