Справа № 380/9935/24
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 рокусправа № 380/9935/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця та зобов`язання вчинити дії у виконавчому провадженні ВП No 54749289,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі Департамент ДВС МЮУ), з такими вимогами про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до вчинення дій.

Суд залишав цю позовну заяву без руху, а надалі продовжував строк для усунення недоліків оформлення позовної заяви. За наслідками виконання ухвали суду про усунення недоліків позову позивачка подала уточнену позовну заяву (а.с.60-65), визначила відповідачем Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі ВПВР Департаменту ДВС МУЮ, відповідач) та заявив до нього такі позовні вимоги:

1. визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І. М. щодо незадоволення заяви ОСОБА_1 від 12 квітня 2024р. (направлена 19 квітня 2024р.) про закінчення виконавчого провадження зі стягнення з ОСОБА_1 коштів виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №54749289 з примусового виконання постанови №40227878, виданої 26.05.2014 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з ОСОБА_1 , виконавчого збору в розмірі 3325570,89 грн. на користь держави у зв`язку з відсутністю підстав для стягнення виконавчого збору;

2. зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюту І. М. закінчити виконавче провадження зі стягнення з ОСОБА_1 коштів виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №54749289 з примусового виконання постанови №40227878, виданої 26.05.2014 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з ОСОБА_1 , виконавчого збору в розмірі 3325570,89 грн. на користь держави у зв`язку з відсутністю підстав для стягнення виконавчого збору.

Позовні вимоги обґрунтовано так: 18.12.2012р. Сихівський районний суд м. Львова прийняв рішення у справі №1319/7981/2012, стягнув з ОСОБА_1 як поручителя на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитними договорами у розмірі 4190719,94 доларів США, що еквівалентно в національній валюті за курсом НБУ станом на 09.09.2011р. 33411352,87 грн. та 3219 грн. сплаченого судового збору.

16 жовтня 2013р. державний виконавець ВПВР ДВС України виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №40227878 з примусового виконання виконавчого листа №1319/7981/2012 від 30.09.2013р.

06.07.2016р. Сихівський районний суд м. Львова прийняв ухвалу, якою замінив стягувача у виконавчому провадженні ВП № 40227878 по виконанню виконавчого листа № 1319/7981/2012 від 30.09.2013р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитними договорами у розмірі 4190719,94 доларів США, що еквівалентно в національній валюті за курсом НБУ станом на 09.09.2011р. 33411352,87 грн. та 3219,00 грн. сплаченого судового збору, з ПАТ «Універсал Банк» на його правонаступника ТОВ «Уні-Трейд-Груп ЛВ».

У зв`язку з набуттям стягувачем (ТОВ «Уні-трейд-груп ЛВ»), який є одночасно іпотекодержателем по основному зобов`язанню, забезпеченому іпотекою, права власності на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, вимоги стягувача (кредитора), які випливають з кредитного договору є припиненими, тобто основна заборгованість, яка була предметом стягнення у справі №1319/7981/2012 вважається погашеною. Вимоги стягувача до боржника ( ОСОБА_1 ) ґрунтуються на договорі поруки, який забезпечував основне зобов`язання (припинене). У зв`язку з погашенням основного боргу в позасудовому порядку 16.05.2017р. ТзОВ «Уні-Трейд-Груп ЛВ» подало заяву про повернення виконавчого документа стягувачу. 18.09.2017р. головний державний виконавець ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Іванюта І.М. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 40227878. Позивач стверджує, що державний виконавець не проводив стягнення боргу у ВП №40227878 з примусового виконання виконавчого листа №1319/7981/2012 від 30.09.2013р. (заборгованість по кредиту погашена в позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки). 21.09.2017 головний державний виконавець ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Іванюта І.М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54749289 з примусового виконання постанови №40227878, виданої 26.05.2014р. ВПВР Департаменту ДВС МЮУ про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 3325570,89 грн. Позивачка стверджує, що дії виконавця щодо відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору з його подальшим стягненням відбулися не у відповідності до приписів п.п. 1, 3, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, що є свідченням прийняття такого рішення та вчинення таких дій, як невмотивованих. Тому на державного виконавця покладається обов`язок щодо усунення порушеного права шляхом закриття такого виконавчого провадження.

19.04.2024 ОСОБА_1 звернулась до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою від 12.04.2024 про припинення протиправних дій з безпідставного стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого провадження зі стягнення з ОСОБА_1 коштів виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №54749289 з примусового виконання постанови №40227878 (видана 26.05.2014 ВПВР Департаменту ДВС МЮУ про стягнення з ОСОБА_1 , виконавчого збору в розмірі 3325570,89 грн. на користь держави у зв`язку з відсутністю підстав для стягнення виконавчого збору. Стверджує, що відповідач залишив цю заяву ОСОБА_1 без відповіді та задоволення.

Відповідач проти позову заперечує з таких мотивів: на адресу відділу надійшло звернення ОСОБА_1 від 12.04.2024, за результатами розгляду надано відповідь 15.05.2024 за № 73280/К-13736/20.1 (копія надається ), в якій зазначено що відомостей щодо скасування (оскарження) вищевказаної постанови на адресу відділу не надходили та постанова про стягнення виконавчого збору є чинною, а відтак є такою, що підлягає виконанню.

Також повідомляє, що 16.10.2013, відкрито виконавче провадження ВП №40227878 з виконання виконавчого листа № 1319/7981/2012 виданого 30.09.2013 Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитними договорами у розмірі 4190719,94 доларів США, що еквівалентно в національній валюті за курсом НБУ станом на 09.09.2011 року 33411352,87 грн. та 3 219,00 грн. сплаченого судового збору. Відповідності до чинних вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі Закон №606-XIV), який втратив чинність на підставі Закону № 1404-VIII від 02.06.2016, Боржнику, запропоновано виконати цей виконавчий документ в семиденний строк у самостійному порядку. Станом на 26.05.2014 боржником виконавчий документ не виконано. 26.05.2014 державний виконавець на підставі ч. 1 статті 31, статті 28 Закону №606-XIV виніс постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 в розмірі 3341457,18 грн. Частина 1 статті 28 Закону № 606-XIV передбачала, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У цьому розмірі виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Департамент вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору від 26.05.2014 у виконавчому провадженні ВП №40227878 винесена із дотриманням норм діючого законодавства, державний виконавець діяв відповідно до чинного законодавства України. ОСОБА_1 було відомо про те, що відповідно до постанови про стягнення виконавчого збору від 26.05.2014 у виконавчому провадженні ВП №40227878 в дохід держави з неї стягувалися грошові кошти, що підтверджується інформаційною довідкою з автоматизованої системи виконавчого провадження та відповідними матеріалами виконавчого провадження (копії додаються).

У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору. Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

16.05.2017 до відділу надійшла заява стягувача ТОВ «Уні-трейд-груп ЛВ» правонаступника ПАТ «Універсал Банк» про повернення виконавчого документа без виконання на підставі пункту 1 частини один статті 37 Закону № 1404-VIII, 18.09.2017 у виконавчому провадженні ВП № 40227878 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону № 1404-VIII, державний виконавець 21.09.2017 прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54749289 на підставі постанови № 40227878 від 26.05.2014 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 3325570,89 грн. на користь держави. Копія цієї постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 54749289 від 26.05.2017 направлена листом від 21.09.2017 № 54749289/15 боржнику ОСОБА_1 на адресу, вказану у виконавчому документі: АДРЕСА_1 . Крім того, місце реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 підтверджено листом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 34-вих-102965 від 22.11.2022 (копія листа додається), а також відомостями ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо сум відрахування з пенсії ОСОБА_1 за 2019 рік (копії списків відрахувань за 2019 рік додаються), де зазначена ця ж адреса. Відомостей про те, що ОСОБА_1 змінювала місце проживання боржник не надавала.

Отже, державним виконавцем Відділу 21.09.2017 законно відкритовиконавче провадження ВП № 54749289 з примусового виконання постанови від 26.05.2014 №40227878 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 3325570,89 грн.

У позовній заяві від 03.02.2023 зазначено, що 01.02.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Іванюк Р.В. ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. Відповідно з цього моменту позивач дізналася про порушення її прав та охоронюваних інтересів. Однак слід зазначити, що ОСОБА_1 була ознайомлена з постановою від 21.09.2017 про відкриття виконавчого провадження ВП № 54749289 ще з моменту направлення їй повідомлення поштою від 21.09.2017 № 54749289/15. Крім того, ОСОБА_1 було відомо про виконання постанови № 40227878 від 26.05.2014 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 3325570,89 грн. на користь держави у виконавчому провадженні ВП № 54749289, у якому 21.09.2017 прийнято постанову про відкриття, з урахуванням таких обставин: згідно звіту про здійснення відрахування та виплати ТОВ «Каструм» із заробітної плати ОСОБА_1 27.06.2019 відраховано грошову суму в розмірі 2444,40 грн., 30.08.2019 відраховано грошову суму в розмірі 3220 грн (копія звітів додається). Відповідно платіжних доручень № 143 від 22.04.2019, № 18584 від 12.06.2019, № 21743 від 15.07.2019, № 25215 від 19.08.2019 (копії доручень додаються), ІНФОРМАЦІЯ_2 з особового рахунку ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_2 , утримувалися грошові кошти за виконавчим документом у виконавчому провадженні ВП № 54749289. Постановою від 02.09.2019 у виконавчому провадженні ВП № 54749289 накладено арешт на поточний рахунок ОСОБА_1 в акціонерному банку «Південний», про що також ОСОБА_1 повідомлено листом від 02.09.2019 № 54749289 Відповідно листа ТОВ «Кастум» від 23.03.2021 із заробітної плати ОСОБА_1 27.06.2019 відраховано грошові суми в розмірі 9821,00 грн. за 10-12 місяці 2019 року, 14731,50 грн. за 1-6 місяці 2020 року, 14731,50 грн за 7-12 місяці 2020 року, 2445,25 грн за січень 2021 року, на виконання постанови від 26.05.2014 у виконавчому провадженні ВП № 54749289 (копія звітів додається). Тому боржник був обізнаний про відкриття виконавчого провадження ВП №54749289 від 21.09.2017 ще з моменту його повідомлення 21.09.2017, крім того за ідентифікатором доступу мав можливість дізнатись про всі прийняті державним виконавцем подальші рішення та винесені постанови в рамках конкретного виконавчого провадження. Таким чином, боржник пропустив строк для звернення до суду щодо оскарження постанов про стягнення виконавчого збору чи дій пов`язаних з вказаною постановою. Вказані обставини підтвердженні постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі №380/2362/23.

Суд за наслідками вивчення аргументів сторін, викладених у заявах по суті спору, а також дослідження долучених до справи доказів встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини:

в період з 16.10.2013 по 18.09.2017 ОСОБА_1 була боржником у виконавчому провадженні ВП №40227878 з примусового виконання виконавчого листа №1319/7981/2012 від 30.09.2013р., даного місцевим судом на виконання рішення у цивільній справі. В межах цього виконавчого провадження 26.05.2014 державний виконавець прийняв постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 3341457,18 грн., станом на 19.09.2017 стягнуто 15886,29 грн. (а.с.100-102). 18.09.2017 виконавчий документ було повернуто стягувачу за його заявою.

21.09.2017 державний виконавець виніс постанову ВП №54749289 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови №40227878 від 26.05.2014 (а.с.103). В межах цього виконавчого провадження вчинялися дії щодо примусового стягнення з боржника коштів (а.с.105-136) шляхом звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника,

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Департаменту ДВС МЮУ, в якому просила визнати протиправними дії головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Іванюти І.М. з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 54749289 з примусового виконання постанови №40227878 від 26.05.2014 про стягнення з неї виконавчого збору в розмірі 3325570,89 грн. на користь держави, а також визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54749289. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 у справі № 380/2362/23 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю з мотивів їх безпідставності. Восьмий апеляційний адміністративний суд 27 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково, рішення від 17.03.2023 по справі №380/2362/23 скасував та прийняв постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту ДВС МУЮ про залишив без розгляду (https://reyestr.court.gov.ua/Review/110707172). Апеляційний суд вказав, що ОСОБА_1 щонайпізніше в 2019 року достеменно дізналася про відкриття виконавчого провадження ВП №54749289, строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження становить 10 днів, а позов подано до суду лише 03.02.2023, при цьому позивачка не обґрунтувала поважність причин пропуску строку звернення до суду на такий значний строк.

19.04.2024 ОСОБА_1 скерувала до Департаменту ДВС МЮУ заяву від 12.04.2024р. (а.с.12-13), вимагала припинити бездіяльність державного виконавця, який тривалий час не виносить постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №54749289, обґрунтовувала це звернення відсутністю підстав для виконання виконавчого документа (постанови ВП №40227878 від 26.05.2014) та вимагала прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №54749289 у зв`язку із відсутністю підстав для стягнення виконавчого збору.

ВПВР Департаменту ДВС МУЮ скерував у відповідь лист № 73280/К-13736/20.1 від 15.05.2024 такого змісту: «На виконанні у відділі перебуває виконавче провадження ВП №54749289 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 40227878 від 26.05.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , виконавчого збору у розмірі 3325570,89 грн. на користь держави. Відповідно до положень статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на момент прийняття рішення державним виконавцем про стягнення виконавчого збору (постанови від 26.05.2014 ВП № 40227878) визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір підлягає стягненню з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Станом на 15.05.2024 відомостей щодо скасування (оскарження) вищезазначеної постанови на адресу відділу не надходило та остання є чинною, а відтак є такою, що підлягає виконанню».

Отже, спірні правовідносини зводиться до такого:

позивачка звернулась до органу ДВС (заява від 12.04.2024р.) з вимогою про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №54749289 щодо примусового виконання постанови № 40227878 від 26.05.2014. Оскільки ВПВР Департаменту ДВС МЮУ не задовольнив це звернення, позивачка заявила аналогічні вимоги до відповідача в судовому порядку.

Аргументи позивачки (боржника у виконавчому провадженні) щодо необхідності прийняття державним виконавцем рішення закінчення виконавчого провадження ВП №54749289 зводяться до такого:

1) у зв`язку з відсутністю підстав для стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 3325570,89 грн. на користь держави на підставі постанови №40227878 від 26.05.2014 державний виконавець помилково відкрив виконавче провадження ВП №54749289;

2) позбавлення позивачки права оскаржити в судовому порядку триваючі дії державного виконавця з протиправного стягнення з неї виконавчого збору та триваюча бездіяльність державного виконавця щодо безпідставного незадоволення такої заяви, залишає позивачку в правовій ситуації, коли вона всупереч очевидній безпідставності стягнення з неї виконавчого збору, позбавлена можливості захистити свої права в судовому порядку. Стягнення виконавчого збору триває на момент звернення до суду і може продовжуватись в майбутньому, якщо суд не захистить права заявниці.

При вирішенні спору суд керується такими нормами права:

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;

3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;

4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;

7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

Пункт 8 частини першої статті 39 виключено на підставі Кодексу № 2597-VIII від 18.10.2018\

9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;

14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;

15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;

16) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", оператором газотранспортної системи та операторами газорозподільних систем, за спожитий природний газ, а також послуги з його транспортування та розподілу відповідно, перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, перед електропостачальниками або операторами системи розподілу (як правонаступниками в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією) за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили;

17) списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в повному обсязі сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа;

18) списання згідно з пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сум недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа;

19) прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника;

19-1) якщо відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню незалежно від дати укладення такої угоди;

19-2) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість учасників процедури врегулювання заборгованості, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили;

20) врегулювання (погашення, списання) оператором газорозподільної системи заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", якщо таке виконавче провадження розпочато за рішенням про зобов`язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити оператору газорозподільної системи економічно обґрунтований тариф на послуги з розподілу природного газу з включенням компенсацій за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2020 року включно.

При вирішенні спору суд керується такими мотивами:

Закон №1404 визначає виконавче провадження як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Зі змісту ст.ст. 1, 3, 74 Закону №1404 в їх взаємозв`язку цілком очевидно, що цей закон за критерієм суб`єкта прийняття рішення, що підлягає примусовому виконанню, розмежовує виконавче провадження на такі два підвиди:

1) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження, що полягає в примусовому виконанні судових рішень;

2) виконавче провадження як процес примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб), при цьому такими «іншими» є усі, окрім судів, органи, що на підставі законодавства мають право приймати обов`язкові для виконання рішення. Такими рішеннями «інших органів/посадових осіб» відповідно до статті 3 Закону №1404 є: - виконавчі написи нотаріусів; - посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; - постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди; - постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом тощо.

ОСОБА_1 в аргументах заяви від 12.04.2024 до органу ДВС, які надалі дублює в позовній заяві, фактично ставить під сумнів правомірність виконавчого документа (постанови №40227878 від 26.05.2014 про стягнення з неї коштів), а також правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54749289 від 21.09.2017 для примусового стягнення з неї коштів на підставі постанови №40227878 від 26.05.2014.

Суд враховує, що права та обов`язки виконавців в контексті перевірки виконавчих документів чітко визначенні Законом №1404 (ст.ст. 4, 18) та зводяться до перевірки державним виконавцем належності оформлення (наявності всіх обов`язкових реквізитів) та набрання чинності виконавчим документом. Водночас державний виконавець не має повноважень перевіряти виконавчий документ/рішення, на примусове виконання якого видано виконавчий документ на предмет його правомірності.

Отже, у випадку наявності сумнівів щодо правомірності виконавчого документа та/або постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження боржник як учасник виконавчого провадження має право оскаржити такі рішення до суду; звернення з таких питань до органу ДВС є очевидно безпідставними, оскільки:

- державний виконавець не має повноважень перевіряти виконавчий документ на предмет його правомірності;

- боржник не має права оскаржувати дій чи рішення державного виконавця в адміністративному порядку до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець/керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня в порядку частини третьої статті 74 Закону №1404.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 оскаржувала постанову №40227878 від 26.05.2014 (виконавчий документ) в судовому порядку; оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54749289 в судовому порядку не було для ОСОБА_1 успішним. Отже, як виконавчий документ, так і рішення про відкриття виконавчого провадження є чинними.

ОСОБА_1 наполягає, що державний виконавець повинен врахувати її аргументи (детально описані в цьому рішенні суду вище) та закінчити виконавче провадження. Разом з тим, ані в заяві від 12.04.2024, ані в позовній заяві ОСОБА_1 не називає конкретний пункт частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, на підставі якого державний виконавець має повноваження закінчити виконавче провадження ВП №54749289 за її зверненням, а суд може зобов`язати орган ДВС прийняти таке рішення.

Вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження міститься в частині першій статті 39 Закону № 1404-VIII. Суд проаналізував цей перелік та констатує, що аргументи боржника у виконавчому провадженні не доводять існування жодної із передбачених законом підстав для закінчення виконавчого провадження ВП №54749289 на підставі аргументів заяви ОСОБА_1 від 12.04.2024. З огляду на це відповідач діяв правомірно, коли повідомив заявницю про відсутність підстав для задоволення її заяви від 12.04.2024.

Суд дійшов висновку, що аргументи позивачки могли б бути доречними з точки зору обставин, що входять в предмет доказування в судовому спорі про скасування постанови №40227878 від 26.05.2014 чи про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Водночас в цьому спорі вони не доводять протиправності будь-яких дій чи бездіяльності відповідача та свідчать лише про безпідставність позовних вимог, заявлених до ВПВР Департаменту ДВС МЮУ.

Отже, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з мотивів безпідставності позовних вимог до відповідача.

Враховуючи висновок суду по суті спору та визначені ст. 139 КАС України правила розподілу судових витрат усі понесені ОСОБА_1 судові витрати суд покладає на неї. Відповідач не повідомив суд про понесення ним судових витрат, що підлягають розподілу між сторонами.

Керуючись ст.ст.19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 262, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Понесені позивачкою судові витрати покласти на неї.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його складення до суду апеляційної інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяМоскаль Ростислав Миколайович