Справа № 160/18178/24
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
08.07.2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі- відповідачі), в якому просив:
- зобов`язати Головне Управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , починаючи з 18.04.2024 року пенсію відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році 2-ї категорії з урахуванням загального страхового стажу 25 років 01 міс 06 днів.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 18.04.2024 року звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 25.04.2024 року ГУ ПФУ в Сумській області прийняв рішення про відмову в призначення пенсії, оскільки долучені довідки № 56 від 28.03.1994 року та № 74 від 29.06.1994 року про період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не відповідають формі, затвердженій Постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року № 122. Окрім того, до стажу не зарахований період роботи з 21.05.1985 року по 02.06.1986 року, так як відсутній наказ про звільнення та період навчання з 01.09.1979 року по 27.04.1984 року, так як період навчання перетинається з періодом проходження військової служби. Вважаючи рішення відповідача неправомірним, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.
12.07.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 29.07.2024 року відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області витребувані матеріали, що були на розгляді під час прийняття спірного рішення стосовно позивача.
Відповідачі станом на 18.09.2024 правом на подачу відзиву не скористалися, про відкриття провадження у справі та розгляд в суді, повідомлені належним чином.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 29.01.1962 року досяг 55 років та 18.04.2024 року звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області, яке розглянуло заяву позивача за принципом екстериторіальності, № 35 від 25.04.2024 року встановлено, що за наданими документами право на призначення пенсії за віком із застосуванням норм ст. 55 Закону № 796 ХІІ відсутнє, оскільки відсутні необхідні документи. За умови надання додаткових документів право на пенсію буде переглянуте.

Окрім того, в рішення зазначено, що страховий стаж позивача становить 22 роки 09 місяців 04 дні та до страхового стажу не зараховані: період навчання з 01.09.1979 року по 27.04.1984 року згідно диплому НОМЕР_1 , оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби; період роботи згідно трудової книжки б/н від 28.05.1985 року з 21.05.1985 року по 02.01.1986 року, оскільки відсутній наказ про звільнення з роботи.

Довідки № 56 від 28.03.1994 року та № 74 від 29.06.1994 року про період роботи по ліквідації наслідків ЧАЕС не відповідають формі, затвердженій Постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року № 122.

В посвідченні учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС зазначено, що позивач приймав участь у ліквідації у 1986 році, проте довідки за заначений період роботи відсутні.

Отже, спір між сторонами виник з підстав неправомірної відмови відповідача у призначенні пенсії за віком відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, таке зменшення становить 8 років.

Отже, право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працювали визначену кількість днів у зоні відчуження.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Відповідно до п. 3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 року № 501 (яка діяла до 25.07.2018 року та діяла на момент видачі позивачу 16.05.1995 року посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році), інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня до 31 грудня 1986 р. - не менше 5, а у 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесених до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А.

В пункті 10 Порядку зазначено на підставі яких документів видається посвідчення, зокрема, встановлено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі: посвідчення про відрядження в зону відчуження; військового квитка і довідки командира військової частини про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Документи, які подаються до Пенсійного фонду України та його управлінь для призначення пенсії, в тому числі на пільгових умовах, визначені в Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1.

Відповідно до абзацу 6 підпункту 5 пункту 2.1 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 25.04.2024 року досяг віку 62 років 02 місяців 19 днів та має страховий стаж 22 років 09 місяців 04 днів.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 16.05.1995 року другої категорії.

Відповідно до довідки № 56 від 28.03.1994 року позивач приймав участь в роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в межах зони (30 км. зони в населених пунктах) Плютовище з 31.08.1987 року по 17.09.1987 року (наказ № 66 від 31.08.1987 року, посвідчення про відрядження № 110 від 31.08.1987 року.

Відповідно до довідки № 74 від 29.06.1994 року позивач приймав участь в роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в межах зони (30 км. зони в населених пунктах) Плютовище з 31.08.1987 року по 17.09.1987 року (наказ № 66 від 31.08.1987 року, посвідчення про відрядження № 110 від 31.08.1987 року).

Як зазначено вище, видача посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 року серії А категорії 2, свідчить про те, що Державою визнано перебування позивача у 1987 році ( з урахуванням інформації, що міститься у довідках в№ 56 та № 74) - не менше 14 календарних днів у зоні відчуження для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Верховним Судом України викладена правова позиція в постановах від 21.11.2006 року № 21-1048во06 та від 04.09.2015 року № 690/23/15-а, а також Верховний Суд підтримав позицію у своїй постановах від 27.02.2018 року у справі №344/9789/17 та від 12 лютого 2020 року у справі №497/1830/16-а, де зазначено, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, зокрема щодо призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС».

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Отже, ГУ ПФУ в Сумській області безпідставно не врахувало надані позивачем посвідчення та довідки, що підтверджуються його право на пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1979 року по 27.04.1984 року, оскільки цей період перетинається з періодом проходження військової служби слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується, серед іншого, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами,

Відповідно до п. 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

ГУ ПФУ в Сумській області в оскаржуваному рішенні посилається на те, що в період з 01.09.1979 року по 27.04.1984 року позивач навчався та частково період навчання перетинається з військовою службою.

Трудова книжка позивача розпочата в травні 1985 року та не містить відомостей про навчання в період з 1979 року по 1984 рік.

З копі диплому позивача серія НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення Державної кваліфікаційної комісії від 27.04.1984 року вбачається, що 1979 по 1984 року позивач навчався у Рославському технікумі за спеціалізацією «Механізація сільського господарства» та отримав спеціальність техніка механіка.

З копії військового квитка серія НОМЕР_3 від 27.04.1980 року вбачається, що позивач був призваний 07.05.1980 року до лав ІНФОРМАЦІЯ_2 та виключений з військової частини 12.05.1982 року.

На період проходження позивачем військової служби діяло «Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій», затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590.

Підпунктом «к» ч.1 п. 109 вказаного Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.

Отже, період навчання позивача з 01.09.1979 року по 06.05.1980 року (призов на службу був 07.05.1980 року) та подальший період з 13.05.1982 року (звільнення з лав ІНФОРМАЦІЯ_2 відбулося 12.05.1982 року) по 27.04.1984 року має бути зарахований позивачу до загального страхового стажу.

Щодо відсутності дати наказу про звільнення, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Даним Порядком (пункт 3) передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові розрахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду у той чи інший період роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 року по справі № 638/18467/15-а зазначено, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З копії трудової книжки позивача вбачається, що 21.05.1985 року він був прийнятий водієм 3 класу на автомобілі усіх марок в П`ятихатську райсільгосптехніку (запис № 1) та 02.01.1986 року звільнений у зв`язку з ліквідацією райсільгосптехніки на підставі постанови ЦК КПРС «Ради Міністрів СРСР № 1114 від 14.11.1985 року за ст. 36.п. КЗпП УРСР за переведенням в П`ятихатське ремонтно-транспортне підприємство ( запис № 2).

Цього ж дня, 02.01.1986 року позивач був прийнятий за переведення з райсільгосптехніки на посаду водія третього класу (запис № 3).

Відсутність номеру наказу про звільнення позивача з урахуванням вищевказаної практики Верховного Суду не може мати для позивача негативних наслідків, тим більше, що фактично його 02.01.1986 року було переведено з одного підприємства до іншого у зв`язку з ліквідацією підприємства (записи № 2-3 трудової книжки), а тому період роботи позивача з 21.05.1985 року по 02.01.1986 року має бути зарахований до страхового стажу позивача.

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язати Головне Управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , починаючи з 18.04.2024 року пенсію, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні цих позовних вимог з огляду на наступне.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

Оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок загального стажу позивача і це відноситься до дискреційних повноважень ГУ ПФУ в Сумській області під час вирішення питання про призначення пенсії, лише після встановлення наявності у позивача необхідного стажу ГУ ПФУ в Сумській області має повторно вирішити питання щодо призначення позивачу пенсії з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду.

Отже, суд вважає, що в даній справі ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.04.2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків щодо зарахування спірних періодів роботи ( навчання) до загального страхового стажу.

У задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в частині зобов`язання призначити пенсію слід відмовити, оскільки питання про призначення пенсії вирішувалось ГУ ПФУ в Сумській області та оскаржуване рішення приймалося саме цим органом.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним визнати незаконним та скасувати рішення Головного Управління пенсійного фонду України в Сумській області від 25.04.2024 року № 35 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку та зобов`язати Головне Управління пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.04.2024 року про призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, приймаючи до уваги, що позивач мав пільги по сплаті судового збору при подачі позовної заяви, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Головного Управління пенсійного фонду України в Сумській області від 25.04.2024 року № 35 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку.

Зобов`язати Головне Управління пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.04.2024 року про призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець