Справа № 160/8250/24
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 160/8250/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2024 року (суддя Рябчук О.С., м. Дніпро, повний текст рішення складено 30.05.2024 року) в справі №160/8250/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій, -

в с т а н о в и в:

01.04.2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту -позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач), в якому просив визнати противоправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані відпустки: додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2017 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2019 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2020 рік у кількості 14 діб, загальною кількістю 56 діб; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2017 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2019 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2020 рік, загальною кількістю 56 діб; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області судові витрати на правничу допомогу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2024 року позовні вимоги задоволено частково; визнано противоправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки: додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020 роки, станом на день звільнення з військової служби 30.06.2020р.; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані відпустки: додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020 роки, станом на день звільнення з військової служби 30.06.2020р.; стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати правової (правничої) допомоги у розмірі 1800,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, апеляційну скаргу подало Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтувало тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначив, що згідно з роз`ясненням Мінсоцполітики від 08.02.2016 року № 107/13/84-16 додаткова відпустка учасникам бойових дій за Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, а лише раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інваліда війни, невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься, поділу на частини не підлягає. Додаткова відпустка як учаснику бойових дій не відноситься до категорії щорічних відпусток, тому вона не надається у наступному році у разі невикористання її в минулому році, зокрема, і у випадку закінчення дії особливого періоду, та не підлягає компенсації у випадку її невикористання. Механізм реалізації пільг передбачає обов`язкове волевиявлення особи-пільговика, законодавством не передбачено надання пільги за минулий час чи компенсації за її невикористання. Додаткова відпустка учасникам бойових дій не віднесена до категорії щорічних відпусток, є пільгою, а відтак за її невикористання право на компенсацію не виникає, тому у відповідача не було правових підстав для проведення спірних виплат. У своїх доводах апелянт зазначив, що наказом ГУНП від 30.06.2020 року № 169 о/с згідно з Законом України «Про Національну поліцію» звільнено за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) майора поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції в річковому порту Амур-Гавань Дніпровського відділу поліції, з 30 червня 2020 року. Невикористана частина щорічної відпустки за 2020 рік за фактично відпрацьований час складає: основної - 15 діб, додаткової - 8 діб. За період проходження служби з 07.11.2015 по 30.06.2020 ОСОБА_1 були надані такі види оплачуваних відпусток: з 07.11.2015 до 31.12.2015 мав право на З доби щорічної основної та 1 добу додаткової оплачуваних відпусток: наказом ГУНП від 28.04.2016 № 102 о/с надано щорічну основну та додаткову оплачувані відпустки за 2015 рік, на 5 діб, з 16 по 20 червня 2016 року; з 01.01.2016 до 31.12.2016 мав право на 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток: наказом ГУНП від 28.04.2016 № 102 о/с надано за 2016 рік щорічну основну оплачувану відпустку на 33 доби (з урахуванням З святкових днів), з 29 квітня по 31 травня 2016 року та додаткову оплачувану відпустку на 15 діб, з 1 по 15 червня 2016 року; з 01.01.2017 до 31.12.2017 мав право на ЗО діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток: наказом ГУНП від 28.08.2017 № 270 о/с надано за 2017 рік щорічну основну оплачувану відпустку на 30 діб, з 7 вересня по 6 жовтня 2017 року та додаткову оплачувану відпустку на 16 діб (з урахуванням 1 святкового дня), з 7 по 22 жовтня 2017 року; з 01.01.2018 до 31.12.2018 мав право на 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток: наказом ГУНП від 06.08.2018 № 215 о/с надано за 2018 рік щорічну основну оплачувану відпустку на 31 добу (з урахуванням 1 святкового дня^ з 15 серпня по 14 вересня 2018 року та додаткову оплачувану відпустку на 15 діб, з 15 по 29 вересня 2018 року; з 01.01.2019 до 31.12.2019 мав право на 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток: наказом ГУНП від 12.08.2019 № 259 о/с надано за 2019 рік щорічну основну оплачувану відпустку на 31 добу (з урахуванням 1 святкового дня), з 19 серпня по 18 вересня 2019 року та додаткову оплачувану відпустку на 15 діб, з 19 вересня по 3жовтня 2019 року, з 01.01.2020 до 30.06.2020 мав право на 15 діб щорічної основної та 8 діб додаткової оплачуваних відпусток. Апелянт вказував, що наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 30.06.2020 № 169 о/с при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 нарахована компенсація за невикористану частину щорічної відпустки за 2020 рік за фактично відпрацьований час: основної - 15 діб, додаткової - 8 діб. У ОСОБА_1 відсутні невикористані щорічна основна та додаткова оплачувані відпустки за час служби в ГУНП в Дніпропетровській області. Апелянт вказував, що норми Закону про відпустки, передбачені для щорічних відпусток, на неї не поширюються. Додаткова відпустка УБД: надається за календарний рік. Причому право працівника на додаткову відпустку УБД повної тривалості не залежить від відпрацьованого часу в такому календарному році, так, відпрацювавши один робочий день у поточному календарному році, працівник матиме право на таку відпустку повної тривалості - 14 календарних днів; надається понад щорічні основну та додаткову відпустки; має бути використана працівником протягом календарного року; не може бути перенесена або продовжена з причин, зазначених у ст. 11 Закону про відпустки, у тому числі й у зв`язку з хворобою працівника, що збіглася з періодом додаткової відпустки УБД; не продовжується на святкові та неробочі дні, що припадають на період такої відпустки, такі дні включають до тривалості додаткової відпустки та оплачують у загальному порядку; не підлягає грошовій компенсації в разі, якщо вона не була використана до дня звільнення. Нормами чинного законодавства передбачена лише основна та додаткова щорічні відпустки, які підлягають поділу на частини та грошовій компенсації. Виплату грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток стаття 83 КЗпП України та стаття 24 Закону України «Про відпустки» не передбачають. Невикористана позивачем у поточному ропі така відпустка на наступний рік не переноситься, а право на неї працівник може реалізувати тільки протягом календарного року за погодженням з роботодавцем. законодавством не передбачено можливості заміни зазначеної додаткової відпустки грошовою компенсацією, а тому висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації є помилковими, є необґрунтованими. Щодо стягнення з ГУНП за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати правової (правничої) допомоги у розмірі 1800, 00 грн., не погоджується. Апелянт вказував, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та із ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Апелянт вважає, що задоволений розмір витрат у сумі 1800 грн на професійну правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), а також є завищеним.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що згідно з відповідно до ч. 1 ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених Законом, тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. Відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році. Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами, одна частина відпустки має бути не менше 10 діб, чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року. Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов. Норми Закону України «Про Національну поліцію» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. На час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки. Суд першої інстанції зазначив, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: або безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; або грошової компенсації. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Законодавством не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року, при цьому не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році. Більше того, надано можливість використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. В наступному календарному році, в тому числі і за умови, що такий є роком звільнення, поліцейський має право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках. Суд першої інстанції вказував, що вимоги ч. 10 ст. 93 закону України «Про Національну поліцію» та п. 8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, якими передбачається виплата компенсації за невикористану в році звільнення відпустку, суд вважає необхідним розуміти як право на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення. Суд першої інстанції, вирішуючи питання про відшкодування позивачу судових витрат у частині витрат на правничу допомогу вказував, що витрати на правову допомогу здійснюються у випадку доведення здійснення витрат пов`язаних з розглядом саме цієї справи та враховуючи принцип співмірності здійснення витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт згідно наданих доказів, зауваживши також заперечення відповідача щодо заявленої до стягнення суми відшкодування, суд уважає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 2350,00 грн. не є пропорційним до предмету спору. Справа слухалась в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки її предмет віднесений законодавцем до категорії незначної складності та пріоритетом яких є швидке вирішення. Зважаючи на часткове задоволення позову, фактичне доведення позивачем понесення витрат, витрати на правову допомогу підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам. Визначені адвокатом дії в акті № 40 здачі - приймання наданої правничої допомоги від 29.03.2024 року, є частково доведеними та підлягають частковому задоволенню судом у загальному розмірі на суму 1800 грн. Вказана сума у розмірі 1800 грн. є співмірною з вчиненими адвокатом діями та наданими послугами у справі.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 04.05.2016 року.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 30.06.2020 року № 169 о/с майора поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення в річковому порту Амур - Гавань Дніпровського відділу поліції з 30 червня 2020 року звільнено за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Згідно з Законом України «Про національну поліцію». Наказом визначено, що невикористана частина щорічної відпустки за 2020 рік за фактично відпрацьований час складає: основної 15 діб, додаткової - 8 діб.

Встановлено, що 19.02.2024 року представник ОСОБА_1 звернувся до ГУНП в Дніпропетровській області з адвокатським запитом вих. № 3/24 про розмір невикористаної додаткової відпуски, як учаснику бойових дій та відшкодування її розміру. Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області надано відповідь № 286/П-122аз/103/05-2024 та довідки про надані відпустки та суми компенсації за дні невикористаної відпустки.

Довідкою №20/2-П-344 від 04.03.2024 року Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області підтверджує, що додаткові оплачувані відпустки відповідно до ст. 162 Закону України «Про відпустки», як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020 роки не надавалися, на додаткову відпустку як учаснику бойових дій не поширюються норми частини першої статті 24 Закону № 504, у зв`язку з чим компенсація при звільненні за вказану відпустку не виплачується.

Відповідно до ст. 4, ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 92, частин 9, 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Отже, норма ст. 92 вищевказаного Закону передбачає надання поліцейським додаткових відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Стаття 1 Закону України «Про оборону України» визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Законом України «Про Національну поліцію» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув маючи статус учасника бойових дій.

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням, як учасник бойових дій мав право на отримання соціальної відпуски - додаткової відпуски тривалістю 14 днів як учасник бойових дій. Підтверджується, що ОСОБА_1 у 2017, 2018, 2019, 2020 роках не використав щорічно 14 днів додаткової відпустки як учасник бойових дій, отже, при звільненні зі служби йому має бути виплачена компенсацію.

У разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Згідно п. 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 06.04.2016 року № 260, - за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Невиплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки позивачу, підтверджує у своїх поясненнях відповідач, вказує, що дійсно протягом 2017, 2018, 2019, 2020 років додаткова відпустка як учаснику бойових дій ОСОБА_1 не надавалась, при звільненні йому не нараховано та не виплачено компенсацію за невикористану додаткову відпуску як учаснику бойових дій.

Передбачено, що у разі коли поліцейському при звільнення не було надано додаткову відпустку, виплачується компенсація за невикористання такої відпустки.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки позивач має право на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2020 рік згідно законодавства.

Суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19). Верховний Суд вказував, що у випадку звільнення, особі виплачується компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.

Переглядаючи у апеляційному порядку рішення у частині визначення витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 139 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Передбачено повернення судових витрат, здійснених особою у разі задоволення позову повністю або частково. Суд повинен враховувати понесені стороною судові витрати під час розгляду позову.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частин 1 - 3 ст. 132, частин 1 - 5 ст. 134 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Пупиніним О.М. було укладено договір №690 про надання юридичних послуг від 15.02.2022 року.

Згідно з актом приймання передачі виконаних робіт/послуг від 29.03.2024 року № 40, відповідно до якого адвокатом Пупиніним О.М. було надано наступні послуги: попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, консультація, що оцінено у 300,00 грн., складання і направлення адвокатського запиту від 19.02.2024 вих. 3/24, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів, що оцінено у 250,00 грн., підготовка процесуального документу по справі (заява про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав), що оцінено у 300,00 грн., підготовка процесуального документа по справі (позовна заява), що оцінено у 1500,00 грн.

Рахунки на оплату, надані адвокатом відсутні. Відсутні докази оплати за отримані послуги правничої допомоги від ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При ухваленні рішення на користь позивача, не суб`єкта владних повноважень йому повертаються судом документально підтверджені судові витрати здійсненні у справі під час розгляду справи а пов`язані з підготовкою та розглядом позову.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Встановлено, що адвокатом Пупиніним О.М. було підготовлено та подано до суду позов з додатками від імені ОСОБА_1 .

У суді першої інстанції розгляд позову відбувався у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було подано до суду відзив на позов. Адвокатом було підготовлено та подано до суду відповідь на відзив.

Нормами КАС України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Згідно висновку Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії», відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. «Суд висловлює сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах».

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Данілов проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Перелік тих послуг, про надання яких йдеться мова у акті приймання-передачі виконаних послуг, такі як попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, консультація є загальними послугам, не вказано, яку роботу провів адвокат.

При розподілі судових витрат - витрат на правову допомогу, необхідно враховувати складність справи.

При вирішенні спору щодо суми витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції керується правовими позиціями Верховного Суду, висловленим у постановах від 22.12.2020 року у справі №520/8489/19, від 14.12.2020 року у справі №320/4885/20, від 11.12.2019 року у справі №545/2432/16-а.

Суд першої інстанції з певним обґрунтуванням суми звернув увагу на складність спору, предмет спору, з встановленням необхідності залучення послуг адвоката, вірно визначив належну суму судових витрат на правову допомогу. Суд першої інстанції врахував часткове задоволення позовних вимог при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 139, 242, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2024 року в справі №160/8250/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст. 328 - 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.А. Олефіренко