Справа № 420/14814/23
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

I. Зміст позовних вимог.

До суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) із позовною заявою до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач, ДПП), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 67 днів оплачуваної відпустки.

- зобов?язати Департамент патрульної поліції виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 67 днів оплачуваної відпустки.

II. Позиція сторін.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що у період з 07.11.2015 по 31.03.2023 року він проходив службу в управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції та був ззвільнений за станом здоров`я з виплатою грошової компенсації за 11 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки з виплатою грошової компенсації за 11 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році. Однак, при звільненні Позивачу не було здійснено нарахування та виплати грошової компенсації за 67 календарних днів невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований перед звільненням час, а саме за 2015 рік - 2,5 дні; за 2021 рік - 20 днів та за 2022 рік - 44 дні. З метою отримання відомостей про використані дні відпустки або відшкодовані дні за невикористану відпустку за період служби у Департаменті патрульної поліції, позивач звернувся до відповідача, проте відповіді не отримав, що стало підставою звернення до суду.

18.07.2023 року відповідачем надано відзив на позов, яким заперечує проти його задоволення, в якому, серед іншого, вказує, що Закон України «Про Національну поліцію» та Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 06 квітня 2016 року № 260, які є спеціальним законодавством, не передбачають виплату грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки, тому підстав для виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку за 2015, 2021, 2022 не має. Додатково відповідач звертає увагу, що відповідно до грошового атестату від 07 грудня 2015 року №643, виданому УПС МВС у м. Одеса, відпустка за 2015 р. позивачем використана. Отже, Департамент патрульної поліції діяв враховуючи норми спеціального законодавства, тому вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 03 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи, що від сторін не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 у період з 07.11.2015 по 31.03.2023 року проходив службу в Департаменті патрульної поліції, про що свідчать записи у трудовій книжці НОМЕР_1 . ( а.с. 16 ).

Наказом Департаменту патрульної поліції № 347 о/с від 28.03.2023 року відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 31 березня 2023 року з виплатою грошової компенсації за 11 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році (а.с. 17).

06.04.023 року та 18.06.2023 року позивач засобами електронного зв`язку двічі звертався до управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції з запитами щодо використання основної та додаткової відпусток за 2015-2023 роки та отримання компенсації за невикористані дні таких відпусток відповідно до статті 93 Закону України «Про Національну поліцію. ( а.с. 10 зв.,12)

Не отримавши відповіді на вказані запити та вважаючи порушеним своє право на отримання грошової компенсації за невикористані дні чергової оплачуваної відпустки при звільненні зі служби в поліції, позивач звернувся з даним позовом до суду.

V. Норми права, які застосував суд.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи установлює Закон України « Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР ( далі - Закон № 504/96-ВР), зокрема

- установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток. ( стаття 4 Закону №504/96-ВР)

- у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Частиною 1 статті 83 КЗпП України передбачено, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 р., в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (в подальшому - Закон № 580-VIII), зокрема,

- служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. ( частини 1 та 3 статті 59 Закону №580-VIII)

- проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).

- поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. ( частини перша та друга статті 92 Закону №580-VIII)

- тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби. ( частини перша - четверта статті 93 Закону №580-VIII)

- поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. (частини восьма-одинадцята статті 93 Закону №580-VIII)

- поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. ( частини перша та друга статті 94 Закону №580-VIII)

Відповідно до статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, в редакції чинній на момент вирішення спірних правовідносин ( далі - Порядок № 260), яким передбачено, зокрема

- за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. (абзаци сьомий-восьмий пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260)

VI. Оцінка суду.

З аналізу наведених норм, вбачається що поліцейським, які звільняються з поліції, виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення з поліції відпустку проводиться органом, з якого такі поліцейські звільняються.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач у період з 07.11.2015 по 31.03.2023 року проходив службу у ДПП.

Наказом ДПП № 347 о/с від 28.03.2023 року позивача було звільнено зі служби в поліції за станом здоров`я п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з одночасною виплатою грошової компенсації за 11 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році, тобто за 2023 рік.

Відповідно до Розрахунку днів основної та чергової відпустки ОСОБА_1 за 2015-2023 роки, наданого УПП в Одеській області ДПП, :

- за 2015 календарний рік ( з 07.09.2015 по 31.12.2015 ) відпустки складали основна -30 дн., додаткова - 5 дн.; фактично надано - відомості відсутні.

- за 2016 календарний рік відпустки складали основна -30 дн., додаткова - 6 дн.; фактично надано: основна -30 дн., додаткова - 6 дн.;

- за 2017 календарний рік відпустки складали основна -30 дн., додаткова - 7 дн.; фактично надано: основна -30 дн., додаткова - 7 дн.

- за 2018 календарний рік відпустки складали основна -30 дн., додаткова - 8 дн.; фактично надано: основна -30 дн., додаткова - 8 дн.

- за 2019 календарний рік відпустки складали основна -30 дн., додаткова - 9 дн.; фактично надано: основна -30 дн., додаткова - 9 дн.

- за 2020 календарний рік відпустки складали основна -30 дн., додаткова - 10 дн.; фактично надано: основна -30 дн., додаткова - 10 дн.

- за 2021 календарний рік відпустки складали основна -30 дн., додаткова - 11 дн.; фактично надано: основна -10 дн., додаткова - 11 дн.

- за 2022 календарний рік відпустки складали основна -30 дн., додаткова - 12 дн.; фактично надано: відпустка не надавалась.

- за 2023 календарний рік відпустки складали основна -30 дн., додаткова - 13 дн.; фактично надано: відпустка не надавалась, звільнений 31.03.2023 р. компенсація за 11 дн. ( а.с. 42-43)

Спірність питання у даній справі полягає у правомірності невиплати відповідачем компенсації за невикористані основні та додаткові відпустки за 2015, 2021-2022 роки у зв`язку з звільненням позивача зі служби в поліції.

За позицією позивача під час проходження служби у відповідача ним не були використані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 2,5 дні, (30 днів розмір річної відпустки : 12 місяців х 1 повний місяць служби в 2015 році (грудень)) за 2021 рік - 20 днів основної відпустки, за 2022 рік - 30 днів основної відпустки та 14 днів додаткової відпустки.

Відповідач, покликаючись на норми Закону України «Про Національну поліцію» та Порядок № 260, стверджує, що грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, при звільненні поліцейському виплачується компенсація за невикористану лише в році звільнення щорічну чергову відпустку.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам сторін суд враховує наступне.

На момент виникнення спірних правовідносин ( дата звільнення позивача 31.03.2023 року) питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку № 260 дійсно не були врегульованими.

Разом з тим суд зауважує, що при розбіжності між положеннями загального і спеціального нормативно-правового акта перевага надається спеціальному. При цьому можливе субсидіарне застосування загальних норм, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю. Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

При вирішенні даного спірного питання суд застосовує висновки Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян у постанові від 19 січня 2021 року по справі № 160/10875/19, адміністративне провадження № К/9901/13369/20, згідно яким Верховний Суд вважає правильним правовий висновок, який було викладено у постанові від 23.10.2019 в справі №826/8185/18 (провадження №К/9901/19707/19) де Верховний Суд виходив з того, що питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки не врегульоване положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260, а тому при вирішенні цього питання підлягають застосуванню приписи КЗпП України та Закону №504/96-ВР, а тому убачав за необхідне відступити від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах №818/1276/17, №820/5122/17, №808/2122/18, №825/1038/16 з таких підстав .

«Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, Суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки. ( пункти 57-62 цієї постанови).

На момент вирішення даної справи вказана позиція Верховного Суду є незміною, а тому відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на вказане, позиція відповідача щодо відсутності підстав для виплати позивачу компенсації за невикористанні дні основної та додаткової відпусток за минулі роки є помилковою.

Як зазначалось вище, за інформацією управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Департаменту патрульної поліції кількість не використаної позивачем основної відпустки за 2021 рік складає 20 днів та додаткової відпустки за 2021 рік - 11 днів.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання компенсації за не використані дні вищевказаних відпусток.

Щодо права позивача на отримання компенсації за невикористанні 2,5 дні основної відпустки за 2015 рік (30 днів розмір річної відпустки : 12 місяців х 1 повний місяць служби в 2015 році (грудень)), то судом встановлено наступне.

21.08.2024 року відповідачем надано додаткові пояснення, до яких долучено Грошовий атестат ОСОБА_2 від 07 грудня 2015 року № 643, виданий УПС МВС у місті Одесі, та враховуючи, за цим атестатом відпустка за 2015 рік ОСОБА_3 використана, тому відповідач вважає, що відсутні підстави для виплати йому компенсації за невикористанні 2,5 дні основної відпустки за 2015 рік.

Суд не погоджується з вказаною позицією відповідача з огляду на таке.

Так, згідно наказу Департаменту патрульної поліції від 07.11.2015 року №116 о/с ОСОБА_4 було призначено на службу до управління патрульної поліції у місті Одесі, як такого, що прибув з управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Одесі з 07 листопада 2015 року.

Як вбачається з Грошового атестату ОСОБА_2 , виданого УПС МВС справ у місті Одесі у зв`язку з переведенням позивача по службі, відпустка за 2015 рік дійсно використана, проте, з урахуванням проходження позивачем служби в УПС МВС у м. Одесі до 06.11.2015 року включно.

При переведенні по службі, пов`язаному з переїздом до іншого населеного пункту, або переведенні до іншого органу Національної поліції грошове забезпечення за попереднім місцем служби виплачується включно по день звільнення з посади, що передує даті відбуття до нового місця служби, зазначений в наказі по особовому складу. ( пункт 16 розділу і Порядку № 260)

Тобто, при переведені поліцейського до іншого органу Національної поліції з ним розраховуються по день звільнення, а відтак період служби позивача безпосередньо у відповідача з 07 листопада 2015 року не міг бути включеним у кількість днів використаної відпустки за 2015 рік під час проходження служби в УПС Міністерства внутрішніх справ у місті Одесі.

Оскільки тривалість чергової відпустки обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби, то суд вважає, що відповідачем не доведено відсутність у позивача права на отримання компенсації за не використані 2,5 дні основної відпустки з урахуванням відпрацьованого в ДПП грудня місяця у 2015 році, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача в частині його права на отримання компенсації за невикористану ним у 2022 році додаткову відпустку у кількості 14 днів, а не 12 днів, то суд вказує наступне.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 07.11.2015 року №116 о/с про звільнення ОСОБА_4 зі служби у поліції, станом на день звільнення 07 листопада 2015 року стаж служби у поліції для надання додаткової оплачуваної відпустки у календарному обчисленні складає 18 років 07 міс. 15 днів.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. ( частина 3 ст. 93 Закону №580-VIII).

Отже, з урахуванням того, що у 2022 році позивач мав стаж служби у поліції 17 років для надання додаткової оплачуваної відпустки, то кількість днів додаткової відпустки відповідно складає 12 днів, чим спростовується довід позивача про наявність у нього права на додаткову відпустку в кількості 14 днів.

Підсумовуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що при звільненні зі служби в поліції позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015 році основну відпустку в кількості 2,5 дні, у 2021 році основну відпустку в кількості 20 днів, у 2022 році основну відпустку в кількості 30 днів, у 2022 році додаткову відпустку в кількості 12 днів, а тому не нарахування та невиплата позивачу грошової компенсації за невикористані дні вказаних відпусток є протиправною бездіяльністю відповідача.

У контексті оцінки інших доводів сторін звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та " Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

VII. Висновок суду.

Частиною 1 ст. 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваної відмови, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

VIIІ. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору розподіл судових витрат згідно статті 139 КАС України не здійснюється..

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, Київська обл., 03048, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково .

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні основної оплачуваної відпустки за 2015 рік, 2021-2022 роки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік у кількості 2,5 дня, за 2021 рік - 20 днів, за 2022 рік - 30 днів, а також грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік у кількості 12 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна