Справа № 477/1306/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 р.м. ОдесаСправа № 477/1306/24
Головуючий в 1 інстанції: Козаченко Р.В.

Дата і місце ухвалення 22.07.2024 р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі, -

В С Т А Н О В И В:

24.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив:

- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА№161168 від 11 травня 2024 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП;

- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 липня 2024р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

В апеляційній скарзі позивач вказував на те, що оспорювана постанова серії ББА 161168 від 11 травня 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення. Апелянт також зазначив, що будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження обставин, викладених у постанові серії ББА 161168 від 11 травня 2024 року про порушення ОСОБА_1 . ПДР України матеріали справи не містять, як і доказів, які б вказували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

З огляду на зазначене апелянт вважає оскаржувану постанову протиправною, а тому просить скасувати рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22.07.2024р. та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

17.09.2024 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі та участі його адвоката.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на неприбуття учасників справи до судового засідання суду апеляційної скарги, подальший розгляд справи вирішено здійснювати в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11 травня 2024 року інспектором поліції 1-го взводу 2- ої роти 4-го батальйону УПП в Миколаївській області ДПП Піщанським М.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №161168, згідно якої водія автомобіля «Ford Fusion», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП та накладено на останнього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн,

Підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що він керував автомобілем без права керування транспортними засобами, а саме: був раніше позбавлений права керування строком на 1 рік згідно постанови Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 лютого 2024 року.

Як зазначає відповідач, представником поліції, після зупинки транспортного засобу, в якого не горіла підсвідка номерного знаку, в ході перевірки документів було з`ясовано що водій ОСОБА_1 керував автомобілем без права керування транспортними засобами, оскільки позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік за постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 лютого 2024 року, що є порушенням п. 2.1 «а» ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою по справі про адміністративне правопорушення, позивач оскаржив її до суду першої інстанції.

Вирішуючи дану справу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданого ОСОБА_1 позову, з огляду на те, що відповідачем надані беззаперечні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП. При цьому суд першої інстанції вказав на те, що не приймає до уваги посилання позивача на відсутність доказів вчинення ним правопорушення, оскільки будь-яких доказів про його алібі і некерування 11 травня 2024 року транспортним засобом ним не надано.

Суд вказав на те, що позивач достовірно знав про те, що він позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік постановою Корабельного районного суду м.Миколаєва від 29.06.2023р. у справі №488/1048/23.

Також суд зазначив про те, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються.

Так, поліцейський виявив порушення правил дорожнього руху, на яке належним чином відреагував. Результатом чого стало винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення. Зважаючи на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені КУпАП, обґрунтовано, тобто із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, а тому підстави для її скасування - відсутні.

Крім того у рішенні суд зазначив, що в постанові, що оскаржується, є запис про застосування відеозапису, а зазначення технічного засобу, яким здійснено відеозапис не в п.7 постанови в графі «До постанови додаються», а в п.5 постанови не суперечить вимогам 283 КУпАП.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП зобов`язує орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Слід також зазначити, що за положеннями ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вже зазначалось вище, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало, як зазначено відповідачем, порушення ним Правил дорожнього руху, що виявилось у керуванні транспортним засобом після позбавлення права керування транспортним засобом згідно судового рішення.

Згідно положень п.п. « 5» п. 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП України, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач вказував на відсутність доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП України.

Як встановлено колегією суддів, в даному випадку відповідачем у справі - Департаментом патрульної поліції дійсно не надано жодного доказу у підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності згідно оскаржуваної постанови від 11.05.2024 року.

Судом першої інстанції у рішенні від 22.07.2024 року, яке в даному випадку оскаржується в апеляційному порядку позивачем, зазначено, що відповідачем надані беззаперечні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП.

Однак суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в ухваленому рішенні суд першої інстанції не вказав, які саме беззаперечні докази були подані відповідачем до суду та, відповідно, не надавав їм правової оцінки.

В свою чергу матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би об`єктивно та безсумнівно підтверджував вину позивача у вчиненні правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

У відзиві на позов Департамент патрульної поліції посилався на неможливість надання до суду доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення у вигляді відеозапису з нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського, яким і зафіксовано факт вчинення правопорушення, з огляду на його видалення з серверу для зберігання відеозаписів через обмежені технічні можливості УПП у Миколаївській області ДПП для зберігання значного обсягу інформації тривалий час.

Також відповідач вказував на те, що відомості про технічний запис зазначені у фабулі постанови по справі про адміністративне правопорушення від 11.05.2024 року, що доводить правомірність та обґрунтованість прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про неможливість на даний час надати докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення через їх вилучення (знищення) через обмежені технічні можливості УПП у Миколаївській області ДПП для зберігання значного обсягу інформації тривалий час, а також оскільки згідно розділу VIII «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів становить 30 діб, з огляду на те, що зазначена обставина не звільняє відповідача від встановленого процесуальним законом обов`язку доведення правомірності прийняття оскаржуваної постанови.

Крім того саме лише зазначення у постанові у справі про адміністративне правопорушення про наявність відеозапису, здійсненого технічним засобом, яким нібито зафіксовано правопорушення, не доводить факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки за нормами процесуального права виключно на підставі доказів, тобто на підставі фактичних даних, суд встановлює наявність або відсутність певних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. При цьому в даному випадку безпосередньо такий доказ, як відеозапис, не досліджувався ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції і йому не надавалась відповідна правова оцінка.

Слід зазначити, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Важливою складовою досягнення завдання адміністративного судочинства є доказування, яке спрямоване, у першу чергу, на встановлення дійсних обставин у справі, зокрема, на встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування у спорі покладається саме на відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій чи законність прийнятих рішень.

Таким чином суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності.

В даному випадку відповідачем у визначений процесуальним законом спосіб не доведено правомірності прийняття оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки не надано жодного належного та достовірного доказу у підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності згідно оскаржуваної постанови.

Суд першої інстанції при вирішенні даної справи вказаних вище обставин та приписів КАС України не врахував та дійшов безпідставного висновку про те, що саме позивач у справі має доводити факт невчинення ним правопорушення, шляхом надання доказів про його алібі і некерування 11 травня 2024 року транспортним засобом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у п. 4 мотивувальної частини Рішення від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Такий підхід неодноразово застосовувався у судовій практиці, зокрема, у постановах ВП ВС від 11 лютого 2021 р. у справі № 11-1219сап19 та від 2 вересня 2021 р. у справі № 11-97сап20.

Презумпція невинуватості особи (Presumption of innocence) визначена ст. 62 Конституції України: особа вважається невинуватою у вчиненні злочину й не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Слід зазначити, що презумпція невинуватості, крім кримінального процесу, підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення та означає, що всі сумніви стосовно події порушення та винуватості особи, яка притягується до відповідальності, повинні тлумачитись на її користь; недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

При цьому згідно висновку ВС, який міститься у постанові №461/4858/17 від 13 вересня 2018 року, презумпція невинуватості вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи до того, як вину буде доведено.

За таких обставин, зважаючи на презумпцію невинуватості особи, за відсутності достовірних та беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, висновок суду про правомірність оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення є помилковим.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання протиправною постанови у справі про адміністративне правопорушення від 11.05.2024 року № 161168 та її скасування із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції не з`ясовані обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн. згідно платіжної квитанції № RM47-2Т1Е-8R1Е від 21.05.2024 року.

При зверненні до суду апеляційної позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0808-0678-4038-8063 від 09.08.2024 року.

Враховуючи те, що за наслідками розгляду даної адміністративної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , в даному випадку наявні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції понесених позивачем судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у повному обсязі в сумі 1514 грн.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 липня 2024 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №161168 від 11 травня 2024 року.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, 6) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук