Справа № 440/5442/24
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2024-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/5442/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/5442/24 за позовом Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

06.05.2024 позивач, Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України (надалі - в/ч НОМЕР_1 ), через систему "Електронний суд" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача безпідставно набуті ним грошові кошти у сумі 320 264,93 грн під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на обставини отримання відповідачем грошового забезпечення, на яке той не мав права, оскільки знаходився поза межами військової частини без законних на те підстав.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач про факт відкриття провадження у даній справі повідомлений належним чином, але правом на подання відзиву на позов у строк встановлений законом не скористався. До суду повернувся конверт, направлений на зареєстровану адресу відповідача, у зв`язку з неврученням.

Розгляд справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №51 від 15.12.2022 (зворот а.с. 15), солдата ОСОБА_1 , який прибув під час проведення загальної мобілізації, призначено на посаду солдата резерву взводу запасної роти в/ч НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, з 15.12.2022 зараховано до списків особового складу частини та на грошове забезпечення при в/ч НОМЕР_1 , на речове забезпечення та на триразове котлове забезпечення на обід з 16.12.2022 при в/ч НОМЕР_2 (без продовольчих атестатів).

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №32 від 30.01.2023, ОСОБА_1 , солдата резерву 48 запасної роти в/ч НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.01.2023 №25-РС призначеного старшим стрільцем з аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу І аеромобільної роти І аеромобільного батальйону в/ч НОМЕР_1 вважати таким, що з 30.102.2023 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 16).

Згідно з витягом із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №46 від 13.02.2023 (зворот а.с. 16) солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 3 відділення 2 взводу 1 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону вважати таким, що отримав поранення під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Васюківка Бахмутського р-ну Донецької обл. 11.02.2023 внаслідок танкового обстрілу противником, доставлений до стабпункту с. Рай-Олександрівка, евакуація до Краматорської МЛ№2 з діагнозом: ВТ АБТ забій поперекового відділу хребта. Стан середньої важкості.

Витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №144 від 21.05.2023 (а.с. 17) військовослужбовця, який перебуває на довгостроковому лікуванні - старшого солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 3 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону звільнено від займаної посади і зараховано з 18.05.2023 у розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України.

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №318 від 05.11.2023 старшого солдата ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира в/ч НОМЕР_1 , який 11.02.2023 отримав поранення та був евакуйований до стабілізаційного пункту Рай-Олександрівка, вважати таким, що станом на 05.11.2023 не надав жодних підтверджуючих документів про лікування та поточне місце знаходження (зворот а.с. 17).

Як видно з витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 14.03.2024 №709 (а.с. 13), з урахуванням продовження строку проведення відповідно до наказу №928 від 12.04.2024 (а.с. 14) призначено проведення службового розслідування стосовно військовослужбовця, який перебуває в розпорядженні в/ч НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_1 .

Військовою частиною НОМЕР_1 проведено службове розслідування, за результатами якого складено Акт службового розслідування від 17.04.2024 №5552 (а.с. 8-12), висновком якого запропоновано за порушення військової дисципліни, а саме - за відсутність на військовій службі без поважних причин з 22.01.2023 по теперішній час, порушення вимог статей 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та умисне ухилення від виконання обов`язків військової служби під час мобілізації військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні командира в/ч НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу старшого солдата ОСОБА_1 " №674/21ОД від 17.04.2024 (а.с. 31-33) за порушення військової дисципліни, а саме - за відсутність на військовій службі без поважних причин з 22.02.2023 по теперішній час, порушення вимог статей 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та умисне ухилення від виконання обов`язків військової служби під час мобілізації військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні командира в/ч НОМЕР_1 , старшому солдату ОСОБА_1 оголошено сувору догану.

Крім того в наказі йдеться, що своїми діями військовослужбовець, який перебуває у розпорядженні командира в/ч НОМЕР_3 старший солдат ОСОБА_1 , завдав шкоди державі у вигляді переплати грошового забезпечення в сумі 320 264,93 грн.

01.05.2024 командиром в/ч НОМЕР_1 направлено до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону повідомлення про кримінальне правопорушення (зворот а.с. 7).

Посилаючись на обставини того, що ОСОБА_1 набув та зберіг майно, а саме - грошові кошти в сумі 320 264,93 грн без достатньої правової підстави, оскільки самовільно залишив місце служби під час дії воєнного стану та фактично не виконував військового обов`язку з 22.02.2023, в/ч НОМЕР_1 звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-XII).

Приписами частини першої статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статут), що затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Згідно зі статтями 26, 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII).

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, що зареєстрований Міністерством юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (надалі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 15 розділу І "Загальні положення" Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Так, частина перша статті 1212 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За змістом частини першої статті 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

За змістом частин першої - третьої статті 3 вказаного Закону, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

В силу вимог пункту 4 частини 1 статті 6 цього ж Закону, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення.

Тож законодавство передбачає виключні випадки повернення набутих особою платежів, у тому числі, заробітної плати та/або грошового забезпечення, а однією із них є те, що ця виплата є результатом недобросовісності з боку набувача.

Під час розгляду цієї справи суд з`ясував, що заявлені до стягнення кошти у розмірі 320 264,93 грн є грошовим забезпеченням відповідача за період з 22.02.2023 по 14.03.2024 (зворот а.с. 24).

Матеріалами справи підтверджується той факт, що 22.02.2023 відповідач не з`явився до місця служби після проходження лікування, тобто самовільно залишив військову частину.

У зв`язку з цим суд визнає обґрунтованими доводи позивача стосовно того, що нарахування у цей період грошового забезпечення відбулося внаслідок недобросовісної поведінки з боку набувача, що за приписами наведених вище норм є підставою для їх стягнення.

Крім того, переплата відбулася внаслідок дій відповідача, які за висновком службового розслідування мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, про що направлено повідомлення до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (зворот а.с. 7).

Отже, дії відповідача призвели до отримання без належних правових підстав коштів у вигляді грошового забезпечення в період з 22.02.2023 по 14.03.2024 у розмірі 320 264,93 грн, а тому за змістом зобов`язань, які виникають внаслідок збереження або набуття майна без достатньої правової підстави, у позивача виникло право на повернення безпідставно отриманого відповідачем майна.

Суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі №818/1688/16 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, визначила, що вказані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Аналогічні за змістом висновки містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №734/3102/16-ц та від 22.01.2020 у справі № 813/1045/18.

За встановлених у цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин суд дійшов висновку про те, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов слід задовольнити у повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України у справі №440/5442/24 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на р/р НОМЕР_4 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 320 264 (триста двадцять тисяч двісті шістдесят чотири) грн 93 коп.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ; АДРЕСА_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун