Справа № 620/9704/24
Суддя: Олена ЛУКАШОВА
Дата ухвалення: 2024-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2024 року Чернігів Справа № 620/9704/24

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Лукашової О.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо не здійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату одноразової грошової допомоги при звільненні) за весь період затримки в 277 календарних днів (але не більш як за 6 місяців);

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток (середнє грошове забезпечення ) за 6 місяців.

В обґрунтування позивних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу та був виключений зі списків особового складу 07.09.2023. У зв`язку з тим, що відповідачем не проведено своєчасний розрахунок при звільненні він звернувся до суду, рішенням Чернігівського адміністративного суду від 18.01.2024 у справі № 620/16597/23 вимоги були задоволені. 11 червня 2024 року позивач на свій картковий рахунок отримав кошти на виконання рішення суду, а тому вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені.

Ухвалою судді від 15.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 19.07.2024 позовну заяву залишено без руху на надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 24.07.2024 продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. У обґрунтування зазначає, що Кодекс законів про працю України не розповсюджується на військовослужбовців Державної прикордонної служби та вказує, що відповідачем не порушувались строки виплати остаточного розрахунку, оскільки існував спір про розмір суми, а тому відсутні підстави застосування статті 117 КЗпП України.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи та надав їм правову оцінку.

Наказом від 07.09.2023 № 645-ОС позивача було виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 07 вересня 2023 року (а.с.24).

Наказом від 04.06.2024 № 792-ОС були внесені зміни до наказу від 07.09.2023 № 645-ОС в частині виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення позивача, а саме доповнено наказ абзацом «Виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років військової служби в сумі 120 159,90 грн.» Підстава: рішення Чернігівського окружного адміністративного суду справа № 620/16597/23 від 30.05.2024 (а.с.12).

У відповідь на запит адвоката відповідач листом від 21.06.2024 № 09.2/6499-24-Вих. надав розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби позивача. Згідно з якою одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби становить 120159,90 грн, після утримання військового збору 1,5 % сума становить 118 357,50 грн (а.с. 15).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що кошти в сумі 118 357,50 грн від Військової частини НОМЕР_1 позивач отримав 11.06.2024 (а.с.19).

Позивач вважає, що оскільки виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, відповідачем у день його звільнення не проведена, то відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку, тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 4 статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження визначає Закон України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 № 661-IV (далі Закон № 661-IV)

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону № 661-IV держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.

Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства. (частини 3 статті 25 Закону № 661-IV)

Відповідно до статті 1-2 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За приписами частини третьої статті 24 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Абзацом 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби врегульовано Кодексом законів про працю України (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби).

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Враховуючи викладене суд відхиляє доводи відповідача, що Кодекс законів про працю України не розповсюджується на військовослужбовців Державної прикордонної служби.

Відповідно до приписів ст.116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно зі ст.117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Як встановлено судом, позивача виключено зі списків особового складу з 07.09.2023, а лише 11.06.2024 відповідачем виплачена позивачу одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби в сумі 118 357,50 грн на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.05.2024 по справі № 620/16597/23.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було проведено фактичний розрахунок з позивачем в частині виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби не в строк, встановлений положеннями ст.116 КЗпП України.

Таким чином, оскільки одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби позивачу не виплачена в день його виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, відповідно до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки такого розрахунку.

Водночас, щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток (середнє грошове забезпечення ) за 6 місяців, суд зазначає наступне.

Верховний суд наголосив у постановах від 08.08.2024 у справі № 640/14569/21, від 21 березня 2023 року у справі № 640/11699/21, від 11 квітня 2023 року у справі № 640/19047/21, від 29 червня 2023 року у справі № 640/13028/21 та інших, що установивши порушення законодавства про оплату праці, що створює підставу для відповідальності роботодавця за статтею 117 КЗпП України, суд повинен визначити розмір як суми, яка не була виплачена працівникові при звільненні, так і суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100).

Відповідно до п.2 цього Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з п.5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідачем до суду надано довідка про середньоденне грошове забезпечення, у якій зазначено, що середньоденне грошове забезпечення позивача за останні два місяці, що передують звільненню, становить 861,36 грн.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки від 10.09.2024 № 314 розмір грошового забезпечення позивача за два останні місяці служби, що передували місяцю його звільнення для 53 404,40 грн (26702,20 грн - у липні 2023 року та 26702,20 грн - у серпні 2023 року).

Кількість календарних днів служби позивача у червні-липні 2020 року становила 62 день.

Відтак, середньоденне грошове забезпечення позивача за два останні місяці, що передували місяцю його звільнення зі служби складає 861,36 грн. (53 404,40 грн / 62 дні).

Вказаний розмір середньоденного грошового забезпечення позивачем не оспорюється.

Частиною 2 статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Як вбачається з рішення Чернігівського окружного адміністративного суду справа № 620/16597/23 від 30.05.2024 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 27 повних календарних років вислуги на військовій службі, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44.

Позов задоволено частково, а саме: зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років вислуги на військовій службі.

Отже спір було вирішено на користь працівника частково (у розмірі 1/3 від заявлених вимог), тому у цій справі при розрахунку середнього заробітку підлягає застосуванню частина 2 статті 117 КЗпП України.

Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток (середнє грошове забезпечення ) за 6 місяців.

Судом встановлено, що позивача виключено зі списків особового складу з 07.09.2023, отже розрахунок 6 місячного строку починається 08.09.2023, закінчується 08.03.2024 і становить 183 дні.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, що підлягає стягненню з відповідача з урахуванням частки задоволених вимог розраховується у такий спосіб: 861,36 грн (середньоденний заробіток позивача) 33,33 % х 183 (дні затримки розрахунку) та становить 52 542,96 грн.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Відтак, перевіривши доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов належить задовольнити частково шляхом визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо не здійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату одноразової грошової допомоги при звільненні) та стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 52 542,96 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до правил частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн, сплачений квитанцією від 19.07.2024 № 4845-6507-4573-0657.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату одноразової грошової допомоги при звільненні).

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 52 542,96 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

Повне судове рішення складено 20.09.2024.

Суддя Олена ЛУКАШОВА