Справа № 320/43898/24
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2024-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

20 вересня 2024 року Київ № 320/43898/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Скрипка І.М., перевіривши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до голови Солом`янського районного суду міста Києва Українця Віталія Васильовича, голови Житомирського апеляційного суду Жизнєвського Юрія Васильовича, голови Вінницького апеляційного суду Медвецького Сергія Костянтиновича, голови Шостого апеляційного адміністративного суду Кузьмишиної Олени Миколаївни про визнання дій і бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

до Київського окружного адміністративного суду звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом до голови Солом`янського районного суду міста Києва (далі СоРС) ОСОБА_3 (далі Українець), голови Житомирського апеляційного суду (далі ЖАС) ОСОБА_4 (далі Жизнєвський), голови Вінницького апеляційного суду (далі ВАС) ОСОБА_5 (далі Медвецький), голови Шостого апеляційного адміністративного суду (далі ШААС) ОСОБА_6 (далі Кузьмишина) про визнання дій і бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Під час вирішенні питання про відкриття провадження за цим позовом, судом враховане таке.

Позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині обґрунтування позовних вимог містить образливі висловлювання, які дискредитують органи судової влади України та їх посадових осіб.

Суд констатує, що позивачі, використовуючи у позовній заяві слова, спрямовані на образу, зокрема, голови Солом`янського районного суду міста Києва Українця Віталія Васильовича, голови Житомирського апеляційного суду Жизнєвського Юрія Васильовича, голови Вінницького апеляційного суду Медвецького Сергія Костянтиновича, голови Шостого апеляційного адміністративного суду Кузьмишиної Олени Миколаївни, зловжили правом на подання позовної заяви, використали відповідне процесуальне право всупереч завданню адміністративного судочинства, тобто з іншою метою, ніж виконання такого завдання.

Статтею 1 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу).

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства (пункт 9 частини третьої статті 2 Кодексу).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини п`ятої статті 44 Кодексу).

За положеннями частини третьої статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Відповідно до частини першої статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із частиною другою цієї статті, суд з урахуванням конкретних обставин справи може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова, символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду не можуть використовуватись ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Використання учасниками судового процесу та їхніми представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку осіб, які такі дії вчиняють. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) адміністративного судочинства, а також його завданню.

З огляду на викладене, вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 предметом перевірки за їхнім позовом визначили «заколотниками» та «зловмисниками» за співучастю з певними службовими особами органів державної влади України в протиправному заколоті задля розграбування із «Лукашенківськими злочинними структурами» їх домоволодіння з послідуючим приховуванням від відповідальності цього факту розграбування майна позивачів: голову Солом`янського районного суду міста Києва Українця Віталія Васильовича, голову Житомирського апеляційного суду ОСОБА_4 , голову Вінницького апеляційного суду ОСОБА_5 , голову Шостого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_6 та їх безпосередніх підлеглих та інших заінтересованих особі.

На думку позивачів, голова Солом`янського районного суду міста Києва Українець В.В., голова Житомирського апеляційного суду Жизнєвський Ю.В., голова Вінницького апеляційного суду Медвецький С.К., голова Шостого апеляційного адміністративного суду Кузьмишина О.М. прийняли певну активну співучасть з певними «неадекватними» службовим особами Генеральної прокуратури України та Міністерства закордонних справ України у розграбуванні Лукашенком домоволодіння позивачів, розташованого в м. Мінську Республіки Білорусь.

При цьому обґрунтування вимог позивачів зводяться лише до образливих тверджень на адресу голови Солом`янського районного суду міста Києва Українця Віталія Васильовича, голови Житомирського апеляційного суду Жизнєвського Юрія Васильовича, голови Вінницького апеляційного суду Медвецького Сергія Костянтиновича, голови Шостого апеляційного адміністративного суду Кузьмишиної Олени Миколаївни, використання яких неприпустиме при оформленні, зокрема, й позовної заяви, а тому розцінюється судом як зловживання процесуальними правами.

Учасник справи повинен бути стриманим і коректним у словах, утримуватись від надання особистісних характеристик і оцінок.

Дії учасника справи мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню адміністративного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом такими особами неповаги до честі, гідності, репутації суддів.

Обґрунтування позову з використанням наведених висловлювань виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що, наприклад, у розумінні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) констатується як зловживання правом на подання заяви.

Так, цей Суд, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він уважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14.05.2004, заява № 67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04.02.2003, заяви № 61164/00 і № 18589/02, «Guntis Apinis проти Латвії» від 20.09.2011, заява № 46549/06).

Окремо слід звернути увагу на таке.

У позовній заяві (ст. 4, другий абзац зверху) позивачі констатують, цитата: «…нам абсолютно неможливо сплатити будь який судовий збір за подання нами і цього, чергового, штучно створеного співвідповідачами адміністративного позову.».

Згідно із частиною другою статті 45 Кодексу, суд з урахуванням конкретних обставин справи може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Позивачі самостійно стверджують, що цей позов штучно створений співвідповідачами, тож ці твердження не можуть бути взяті до уваги як такі, що не відповідають твердженням позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за позовом, який вони особисто підписали та подали до Київського окружного адміністративного суду.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 45 Кодексу).

Суд уважає, що з огляду на викладене, позивачі порушили обов`язок щодо етичної поведінки у відносинах із судом.

Ураховуючи наведене, суд доходить висновку про допущення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зловживання їхніми процесуальними правами, а відтак і наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі частини третьої статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2019 у справі № 9901/34/19 (провадження № 11-82заі19), від 07.04.2021 у справі № 9901/23/21, а також в ухвалі Верховного Суду від 01.12.2022 у справі № 939/1273/22.

Керуючись статтями 45, 169, 243, 246, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до голови Солом`янського районного суду міста Києва Українця Віталія Васильовича, голови Житомирського апеляційного суду Жизнєвського Юрія Васильовича, голови Вінницького апеляційного суду Медвецького Сергія Костянтиновича, голови Шостого апеляційного адміністративного суду Кузьмишиної Олени Миколаївни про визнання дій і бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачам без розгляду.

Роз`яснити позивачам, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати особам, які подали позов.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Скрипка І.М.