Справа № 480/1158/24
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2024 року Справа № 480/1158/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелети С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області, і просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області №12 о/с від 18.01.2024 у частині призначення підполковника поліції ОСОБА_1 дільничним офіцером поліції сектору превенції відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області, звільнивши з посади інспектора взводу № 1 роти № 2 «Суми» батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області;
- поновити підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 «Суми» батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 «Суми» батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив з 2004 року службу в правоохоронних органах, а з листопада 2018 року у батальйоні патрульної служби поліції особливого призначення «Суми», підпорядкованій ГУНП в Сумській області.
У зв`язку із реорганізацією позивача було попереджено про скорочення посади та запропоновано звільнитися зі служби. Позивач не погодився із звільненням та подав рапорт про призначення на іншу посаду, який відповідачем було задоволено. Разом із тим, 18.01.2024 відповідачем видано наказ про звільнення та призначення на іншу посаду і територіальний орган за межами міста Суми, на посаду, яка є нижчою, до тієї, яку займав позивач.
Позивач зазначає, що прийнятий наказ є неправомірним, оскільки про звільнення та призначення на іншу посаду із позивачем не узгоджувалося, заздалегідь не було повідомлено про прийняття такого наказу, питання зміни умов та місця несення служби не узгоджувалося із позивачем. Зазначає, що дружина позивача із дворами дітьми мешкає в м.Суми. Переміщення в іншу місцевість повинно бути узгоджено із позивачем у відповідності до ст. 32 КЗпП України. Крім того зазначає, що розмір грошового забезпечення зменшився, оскільки позивач на попередній роботі отримував підвищений розмір грошового забезпечення. Позивач зазначає, що відповідачем не враховано досвід роботи позивача, а тому, як зазначає позивач, ефективним було залишення позивача на займаній посаді.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог та зазначає, що переміщення позивача відбулось на рівнозначну посаду, на підставі обґрунтувань та всіх обставин, зазначених у поданні заступника начальника ГУНП в Сумській області.
Переведення на іншу посаду відбулося у відповідності до п. 2 ч. 1 та ч. 8 ст. 65 Закону України Про Національну поліцію для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, а також відповідно до абз. 2 ч. 8 ст. 65 Закону України Про Національну поліцію (поліцейський зобов`язаний проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади). Зазначає, що посадовий оклад позивача за посадою, на яку позивача було переведено не є зменшимним, всі складові грошового забезпечення були збережені. Відповідності до ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» визначено критерій рівнозначності посад граничні спеціальні звання за посадами.
Судом було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача щодо розгляду справи в загальному провадженні із викликом сторін.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.
На підставі подання заступника начальника ГУНП в Сумській області від 17.01.2024 (а.с. 53) наказом ГУНП в Сумській області від 18.01.2024 №12 о/с (а.с. 52), відповідно до пункту 2 (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) частини 1, частини 8 (поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади) статті 65 Закону України "Про Національну поліцію позивача призначено на посаду дільничного офіцеру поліції сектору превенції відділення поліції №3 (м.Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУ НП в Сумській області, звільнивши із посади інспектора взводу №1 роти №2 «Суми» батальйону поліції особливого призначення ГУ НП в Сумській області.
Позивач вважає наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області від 18.01.2024 №12 о/с По особовому складу протиправним у зв`язку із чим звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію.
Відповідно до ст. 59 Закону України Про Національну поліцію служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Частинами 3, 4 цієї ж статті визначено, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до статті 59 Закону України Про Національну поліцію з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими розроблено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016 № 1235.
Згідно з п. 1 розд. ІІ Наказу № 1235, підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, серед іншого, є переміщення по службі.
Відповідно до п. 2 розд. ІІІ Наказу № 1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону України Про Національну поліцію переміщення поліцейських здійснюється:
1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;
3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;
4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.
Згідно з ч. 4 ст. 65 Закону України Про Національну поліцію поліцейський, переміщений з вищої посади на посаду, нижчу ніж та, яку він займав, у подальшому просувається по службі з дотриманням вимог, визначених цим Законом, а звільнений з посади в дисциплінарному порядку, - після зняття дисциплінарного стягнення.
Відповідно до ч. 8 ст. 65 Закону України Про Національну поліцію переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський (частина дев`ята статті 65 Закону № 580-VIII).
Матеріалами справи підтверджується, що заступником начальника ГУНП внесено подання на ім`я начальника ГУНП в Сумській області від 17.01.2024.
У поданні від 17.01.2024 зазначено мотиви відповідного призначення позивача на іншу посаду. Зокрема, відносно позивача зазначено, що зважаючи на значний практичний досвід проходження служби на керівних посадах та на посадах, керівництво батальйону поліції особливого призначення, керівництвом ГУНП рекомендує призначити позивача на посаду дільничного офіцеру поліції сектору превенції відділення поліції №3 (м.Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУ НП в Сумській області.
Також зазначено, що підставою для відповідного подання став отриманий 17.01.2024 рапорт т.в.о. начальника відділенні поліції №3 (м.Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області , враховуючи некомплект у м.Лебедин Сумського районному відділі поліції.
Стосовно посилання позивача що відповідне призначення відбулося не на рівнозначну посаду, суд зазначає наступне.
Відповідно до Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань, затвердженого наказом НПУ від 04.12.2015 №142 посади дільничного офіцеру поліції сектору превенції відділення поліції №3 (м.Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУ НП в Сумській області та інспектора взводу №1 роти №2 «Суми» батальйону поліції особливого призначення ГУ НП в Сумській області є рівнозначними.
Граничні спеціальні звання за посадою, яку обіймав позивач та після переведення є однаковими, а посади рівнозначними, що передбачено в розділі IV Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань, затвердженого наказом НПУ від 04.12.2015 №142.
При цьому, суд зазначає, що спірним наказом позивача не позбавлено спеціального звання та не понижено у спеціальному званні, а лише переміщено на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, що передбачено ст. 65 Закону України Про Національну поліцію.
Стосовно посилання позивача на отримання меншого грошового забезпечення, суд такі твердження визнає безпідставними, оскільки матеріалами справи, а саме розрахунком щомісячного розміру грошового забезпечення позивача на посаді інспектора взводу №1 роти №2 «Суми» батальйону поліції особливого призначення ГУ НП в Сумській області (у січні 2024р.) та посаді дільничного офіцеру поліції сектору превенції відділення поліції №3 (м.Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУ НП в Сумській області (лютий 2024р.), складові та розміри надбавок є ідентичними (а.с.58-59).
Різниця виплати грошового забезпеченні складається із отриманою різною сумою премії, що не може свідчити про те, що розмір грошового забезпечення позивача було зменшено. Розмір премії не є сталою величиною, і прийняття керівником на основі відповідного Положення про преміювання і в межах своєї компетенції рішення про збільшення чи зменшення розміру премій, позбавлення працівників премій повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці чи зменшення розміру грошового забезпечення.
Вирішуючи спір, суд враховує, що ст. 65 Закону України Про Національну поліцію у редакції, яка діє тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, передбачено право керівників на переміщення поліцейського на рівнозначну посаду в поліції відповідними керівниками з урахуванням інтересів служби.
Згідно наказу ГУНП в Сумській області від 18.01.2024 №12 о/с, саме з посиланням на п. 2 частини 1, частини 8 статті 65 Закону України "Про Національну поліцію, зокрема для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади і було призначено полковника поліції позивача на посаду дільничного офіцеру поліції сектору превенції відділення поліції №3 (м.Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУ НП в Сумській області.
Крім того, спеціальна норма законодавства не вимагає погодження керівництвом переміщення із самим поліцейським, попереднього отримання від нього згоди з цих питань тощо.
Натомість Закон України Про Національну поліцію уповноважує керівництво за власною ініціативою порушувати відповідне питання щодо переміщення поліцейського, реалізуючи дискреційні повноваження з питань переміщення поліцейських на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби в умах правового режиму воєнного стану.
В даному випадку, судом враховується, що переміщення поліцейського з ініціативи начальників повинно мати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками - інтересами служби. У будь-якому разі воно не може бути прихованою формою покарання, а поліцейські повинні мати засоби правового захисту від переміщень, що не відповідає меті цього інституту.
Так, стосовно відсутності згоди позивача на переведення його на іншу посаду, суд зазначає наступне.
Законом № 580-VIII встановлені підстави переміщення поліцейського та осіб, які можуть ініціювати переміщення, проте Законом № 580-VIII не встановлено, чи вимагається згода поліцейського на таке переміщення.
Однак зазначеним Законом не урегульовано питання щодо порядку переміщення поліцейського на рівнозначну, вищу або нижчу посаду, а тому у цій частині до відповідних спорів підлягають застосуванню загальні положення трудового законодавства, зокрема ст. 32 КЗпП України.
У такому випадку переміщення поліцейського на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, можливо за умови надання поліцейським згоди на таке переміщення.
Разом із тим, в даному випадку, судом враховуються норми Закону України «Про Національну поліцію» з врахуванням відповідних тимчасових змін, внесених у ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку введеного воєнного стану в Україні та внесення відповідних змін у зв`язку із введенням воєнного стану.
Відповідно до останньої позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 25.05.2023 в адміністративній справі №620/3663/19, суть якої, зокрема, якої зводиться до того, що відсутність у Законі України «Про Національну поліцію» норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, а про їх вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.
Так, при розгляді даної справи судом враховується, що за визначенням ст. 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з ст. 2 цього Закону правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2123IX.
Відповідно до зазначеного Закону, розділом I внесено зміни до Закону України "Про Національну поліцію". Зокрема, у п.п. 18 п. 1 розділу І Закону від 15.03.2022 №2123IX частину восьму було доповнено абзацом другим такого змісту: «Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади".
Саме з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану було встановлено для поліцейських обов`язок проходження служби там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника поліції, в результаті і виникає у керівника ГУНП необхідність у негайному відновленні та підтриманні функціонування органів МВС для забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Обов`язок належної організації роботи ГУНП в Сумській області покладено на керівника ГУНП в Сумській області, який на підставі подання заступника начальника ГУНП в Сумській області, а також враховуючи те, що в м.Лебедин Сумського РВП ГУНП України є некомплект працівників, що зазначено у відповідному рапорту керівник ГУНП в Сумській області призначив позивача на рівнозначну посаду спірним наказом.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративний суд, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Аналіз приписів КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.
Вищезазначені обставини та приписи нормативно-правових актів у сукупності свідчать про відповідність оскаржуваного наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області від 18.01.2024 №12 о/с вимогам чинного законодавства та відсутність підстав для його скасування.
Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені у даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області №12 о/с від 18.01.2024 у частині призначення підполковника поліції ОСОБА_1 дільничним офіцером поліції сектору превенції відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області, звільнивши з посади інспектора взводу № 1 роти № 2 «Суми» батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області; поновлення підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 «Суми» батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області; допущення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 «Суми» батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета