Справа № 420/28183/24
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

18 вересня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження клопотання представника Головного управління ДПС в Одеській області за вхід. №ЕС/43474/24 про залишення позовної заяви без розгляду та клопотання позивача за вхід. №40196/24 про поновлення строку звернення до суду,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 21 серпня 2023 року №20806/15-32/0706 в частині застосування штрафу у сумі 29000,00 грн (двісті дев`яносто дев`ять тисяч 00 коп.);

- присудити повернути за рахунок бюджетних асигнувань ДПС в Одеській області Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 сплачені нею кошти за ППР в розмірі 29000,00 грн (двісті дев`яносто дев`ять тисяч 00 коп.), які були неправомірно їй нараховані у вигляді штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 13.09.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку ст. 262 КАС України).

06.09.2024 року до суду за вхід. №40196/24 від позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду у зв`язку з введенням військового стану та необхідністю догляду за хворою матір`ю.

17.09.2024 року за вхід. №ЕС/43474/24 до суду надійшла заява Відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду передбаченого статтею 122 КАС України.

Вирішуючи подані клопотання, суд виходить з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

Строки звернення до адміністративного суду регламентовано статтею 122 КАС України.

За приписами частин першої, другої, третьої означеної статті КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною четвертою цієї статті встановлено, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Своєю чергою, спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України). З її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно з пунктом 56.19 статті 56 ПК, у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Як встановлено судом та сторонами не заперечено, позивачем не була застосована процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Одеській області від 21.08.2023 року №20806/15-32/0706.

Питання додержання платником податку строку звернення до суду із позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень було, серед іншого, спірним у справі, яку переглянув у касаційному порядку Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів (постанова від 27.01.2022 року у справі №160/11673/20).

Верховний Суд сформулював такий правовий висновок:

«З метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики під час судового розгляду відповідних спорів у справах, у яких позивачами не використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень податкового органу про нарахування грошових зобов`язань, та у розвиток правового підходу, викладеного у Постанові СП КАС ВС від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 (№ в ЄДРСР 93404515), судова палата відступає від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 03.04.2018 у справі № 826/5325/17 (№ в ЄДРСР 73355121, від 23.05.2018 у справі № 803/728/17 (№ в ЄДРСР 74204475), від 18.06.2018 у справі № 805/1146/17-а (№ в ЄДРСР 74767707) та вважає за необхідне сформулювати такий правовий висновок.

Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності.».

Отже, за сформованою судовою практикою, яка є обов`язковою для врахування, суд погоджується з доводами представника відповідача, що строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із поданого адміністративного позову предметом розгляду у вказаній справі є зокрема рішення податкове повідомлення-рішення Головного Управління ДПС в Одеській області від 21.08.2023 року №20806/15-32/0706.

Отже, днем виникнення підстав для звернення до суду є 21.08.2023 року.

Адміністративний позов зареєстрований 06.09.2024 року за вхід. №28119/24, з порушенням строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною другою статті 123 КАС України вказано, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачу у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Разом з тим суд приймає до уваги, що позивачем було подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, з якого вбачається наступне.

Відповідно до Довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї) від 15.04.2024 року ОСОБА_1 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 (1940 р.н.) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки МСЕК серія 2-18-АБ №132566 ОСОБА_2 встановлена ІІ група інвалідності (безтерміново). Причини інвалідності: поранення отримане в бойовх діях під час Кубинської компанії виконання інтернаціонального обов`язку.

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Також до клопотання була надана Виписка із медичної карти хворого від 22.07.2024 року, в якій, зокрема, зазначено:

« 6. Повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення):_Енцефалопатія змішаного генегу ( гіпертонічна , атеросклеротична, вертеброгенна) II ст.,стадія субкомпенсації. ІХС.Дифузний кардіосклероз.Гіпертонічна хвороба ІІст., 2 ст. ризик -4. СН II А .

Деформуючий остеоартроз колінних суглобів III ст. та двобічний коксартроз II ст. Постіний помірний больовий виндром. Порушеня статики та ходи.;

7. Короткий анамнез, діагностичні дослідження, перебіг хвороби, проведене лікування, стан при направленні, при виписці Інвалід ІІ гр., з 2000р. Травма отримана під час Кубанської компанії виконання інтернаціонального долгу .

Постійно приймає гіпотензивну , антиангінальну, антикоагулянтну терапію, заспокійливу та нестироїдні протизапальні препарати.

З кінця серпня 2023р по теперішній час потребує постійної сторьоньої допомоги під час виконання звичних справ.;

8. Лікувальні і трудові рекомендації Стороння допомога. Дієта №10 Арифам 1.5/5мг 1р., кардіомагніл 75мг 1р., ( фармадипін при кризах) адвокард 2т. 2р., валкріякардіо та сонміл вввечері, НПЗЗ.;».

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який у цивільному та господарському судочинстві визначений як строк позовної давності, а в адміністративному - строк звернення до суду.

У справі Європейського суду з прав людини Стаббігс та інші проти Великобританії визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи Бочан проти України, Смірнова проти України, Федіна проти України, Матіка проти Румунії та інші).

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24.09.2019 року по справі №160/2551/19.

Дослідивши доводи позивача викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду щодо поважності пропуску строку, з урахуванням доказів наявних на момент розгляду клопотання, а також з урахуванням захисту своїх прав позивачем без професійної правничої допомоги, суд приходить до висновку, про доведеність поважності причин пропуску строку звернення до суду, а тому є достатні підстави для визнання судом таких причин поважними.

Таким чином, враховуючи, що строки звернення платника податків до суду є складовою механізму реалізації права на судовий захист та є належною гарантією забезпечення прав і свобод учасників податкових правовідносин, суд дійшов висновку, що позивач за цих обставин не може бути позбавлений права на судовий захист.

Наведене дає суду підстави для висновку, що з урахуванням визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, клопотання представника Головного управління ДПС в Одеській області не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 44, 240, 243, 248, 256, 293-297 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача за вхід. №40196/24 про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду задовольнити повністю.

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

У задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС в Одеській області за вхід. №ЕС/43474/24 про залишення позовної заяви без розгляду відмовити повністю.

Ухвала окремо від рішення по справі оскарженню не підлягає.

Відповідно до положень статті 256 КАС України, ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА