Справа № 120/5487/20-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 вересня 2024 р. Справа № 120/5487/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Томчука А.В.,

за участі секретаря судового засідання: Товстун Н.М.,

представника позивача: Федчук С.М.,

представника відповідача: Дмитрук Ю.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Національної поліції у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - ГУНП у Вінницькій області, відповідач) з вимогами:

- визнати незаконним та скасувати наказ начальника ГУ НП у Вінницькій області №77 о/с від 12 травня 2020 року про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції Літинського відділення поліції Калинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності №1 відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 12 травня 2020 року;

- стягнути з ГУНП у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з ГУНП у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача - адвокат Федчук С.М. - вказала, що 06.05.2020 територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, відносно позивача було зареєстровано кримінальне провадження № 30000477 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 187 КК України.

07.05.2020 ОСОБА_1 затримано в порядку статті 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 187 КК України.

В цей же день, 07.05.2020, під час проведення слідчих дій за участю ОСОБА_1 , перший заступник Літинського відділення поліції, капітан поліції ОСОБА_2 , використовуючи службові повноваження, змусив останнього написати рапорт на звільнення зі служби в органах поліції, без зазначення дати.

Позивач стверджує, що вказаний рапорт був написаний ним під тиском керівництва, а дата - 05.05.2020 проставлена на рапорті не позивачем, а іншою особою.

Також позивач звертає увагу на відсутність на вказаному рапорті дати вхідної реєстрації, у нижній його частині містяться два написи, один з яких не містить посади особи, яка погодила звільнення ОСОБА_1 з органів поліції, дати вказаних резолюцій відсутні, підпис в лівому верхньому куті не містить прізвище посадової особи, а також зміст доручення, термін виконання та дату.

В подальшому вказаний рапорт слугував підставою для прийняття оскаржуваного у цій справі наказу начальника ГУ НП у Вінницькій області від 12.05.2022 № 77 о/с.

Ураховуючи вищевикладене, позивач зазначає, що його звільнення є незаконним та безпідставним, а наказ №77 о/с начальника ГУНП у Вінницькій області від 12.05.2020 підлягає скасуванню.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.08.2022 (під головуванням судді Поліщук І.М.), залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2022, у задоволенні позову - відмовлено.

Постановою від 10.05.2024 рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11.08.2022 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2022 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

Направляючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції вказав на недотриманні відповідачем вимог, визначених пунктом 68 Положення № 114, що виразилося у протиправному звільнені позивача за його рапортом до закінчення тримісячного строку з дня подання відповідного рапорту.

Крім того ВС звернув увагу на необхідність надання правової оцінки діям відповідача щодо внесення наказом начальника ГУНП у Вінницькій області від 28.10.2020 № 187 о/с змін до пункту наказу Начальника ГУНП у Вінницькій області від 12.05.2020 № 77 о/с в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , якого вирішено вважати звільненим зі служби в поліції з 20.05.2020, та з`ясування обставин, що зумовили внесення цих змін через такий тривалий проміжок часу.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.05.2024 адміністративну справу № 120/5487/20-а прийнято до провадження суддею Томчуком А.В. Вирішено її розгляд здійснювати одноособово в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 11.06.2024.

Ухвалою від 11.06.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче засідання у справі відкладено на іншу дату.

01.08.2024 представник позивача подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, яка протокольною ухвалою від 01.08.2024 була прийнята судом до розгляду.

Ухвалою від 01.08.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче засідання у справі відкладено на іншу дату.

Ухвалою від 27.08.2024 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду на 03.09.2024.

03.09.2024 представник відповідача подала суду додаткові пояснення у справі, в яких наголосила, що у період з 05.05.2020 по дату подання позову 06.10.2020 позивач не виконував свої посадові обов`язки та не подавав рапортів (заяв) про відкликання рапорту про звільнення чи про бажання продовжити службу.

Представник відповідача звернула увагу суду на ту обставину, що попередніми судовими рішеннями у цій справі було встановлено, що під час звільнення ОСОБА_1 з боку ГУНП не допущено інших порушень, окрім недотримання строку, встановленого п. 68 Положення 114 у зв`язку із чим просила врахувати практику ВС у справі № 280/89/18.

Також представник ГУПН у Вінницькій області зауважила, що стягнення грошового забезпечення при поновлені незаконно звільненого працівника не може охоплювати періоду, протягом якого такий працівник, відповідно до встановлених законом порядку та підстав, перебував у місцях позбавлення волі, зокрема у зв`язку із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою від 03.09.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче засідання у справі відкладено на іншу дату.

10.09.2024 представник відповідача подала до суду клопотання про долучення додаткових доказів, зокрема відповідь ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)" та ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області.

Ухвалою від 10.09.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче засідання у справі відкладено на 12.09.2024.

12.09.2024 представник позивача подала до суду заперечення на заяву відповідача про долучення доказів.

У судовому засіданні 12.09.2024 представник позивача надала пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви та заяв по суті справи, які містяться в матеріалах адміністративної справи № 120/5487/20.

Представник відповідача заперечила щодо задоволення заявленого позову та наголосила, що попередніми судовими рішеннями у цій справі було встановлено, що під час звільнення ОСОБА_1 з боку ГУНП не допущено інших порушень, окрім недотримання строку, встановленого п. 68 Положення 114 у зв`язку із чим просила врахувати практику ВС у справі № 280/89/18, за якою у випадку встановлення порушення з боку роботодавця в частині недотримання строку видачі наказу про звільнення не повинне мати наслідком поновлення такого працівника на роботі. Крім того, представник наголосила на неможливості включення до суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у разі поновлення позивача на посаді, періоду під час якого ОСОБА_1 перебував під вартою.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

07.11.2015 наказом ГУНП № 2 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду інспектора Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП.

Відповідно до наказу Начальника ГУНП у Вінницькій області від 12.05.2020 №77 о/с позивача дільничного офіцера поліції сектору превенції Літинського відділення поліції Калинівського відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області, звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) ч. 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 12.05.2020. Підставою звільнення зазначено рапорт ОСОБА_3 від 05.05.2020.

Наказом Начальника ГУНП у Вінницькій області від 28.10.2020 №187 о/с внесено зміни до пункту наказу Начальника ГУНП у Вінницькій області від 12.05.2020 №77 о/с, в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та вирішено вважати його звільненим зі служби в поліції з 20.05.2020. Підставою для винесення відповідного наказу визначено рапорт ВПЗ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 28.10.2020.

Не погоджуючись із своїм звільненням, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації зважаючи на висновки ВС, висловлені у постанові від 10.05.2024, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правовідносини щодо проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII, в редакції чинні на дату виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга і третя статті 77 Закону № 580-VIII).

Спір у цій справі виник у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі подання ним рапорту про звільнення без зазначення дати звільнення.

Під час розгляду цієї справи судом встановлено та позивачем не заперечується те, що ним власноручно було написано рапорт з проханням звільнити його зі служби в Національній поліції України за власним бажанням у зв`язку з небажанням продовжувати службу (низька заробітна плата). Також у рапорті позивач чітко зазначив, що рішення про звільнення ним прийнято особисто та остаточно. Крім того, позивач зазначив, що наполягає на звільненні.

На підставі вказаного рапорту начальником ГУ НП у Вінницькій області прийнято оспорюваний наказ від 12.05.2020 №77 о/с про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції Літинського відділення поліції Калинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 12.05.2020.

Наказом Начальника ГУНП у Вінницькій області від 28.10.2020 №187 о/с внесено зміни до пункту наказу Начальника ГУНП у Вінницькій області від 12.05.2020 №77 о/с, в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та вирішено вважати його звільненим зі служби в поліції з 20.05.2020. Підставою для винесення відповідного наказу визначено рапорт ВПЗ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 28.10.2020.

При вирішенні цього спору суд зауважує, що суд касаційної інстанції у постанові від 09.05.2024 зауважив, що звільнення ОСОБА_1 відбулось за реалізації волевиявлення позивача.

При цьому в межах розгляду цієї справи, зважаючи на норми частини статті 78 КАС України, суд не вбачає підстав для постановлення зворотніх висновків.

Разом з тим, визначаючись з приводу питання про дотримання відповідачем процедури звільнення позивача, суд враховує наступне.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114, в редакції чинні й на дату виникнення спірних правовідносин), яке є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином пунктом 4 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачено можливість застосування норм Положення № 114 при вирішенні питання щодо дотримання відповідачем процедури звільнення позивача зі служби в поліції.

В свою чергу згідно із підпунктом "ж" пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

За нормами пункту 68 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

За змістом пункту 8 Положення № 114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: за власним бажанням при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Верховний Суд України в постанові від 24 червні 2014 року №21-241а14 зазначив, що згідно з пунктом 68 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

Отже, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника поліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку, якщо таке прохання не міститься у рапорті про звільнення, є протиправним. Проте у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю між сторонами (проханням), зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Отже, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника поліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку є правомірною у випадку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 12.08.2019 у справі № 810/3376/16, від 20 грудня 2019 року у справі №826/375/17, від 30 вересня 2020 року у справі № 826/16621/17, від 09 лютого 2021 року у справі № 826/10404/16, від 12 серпня 2019 року у справі № 810/3376/16.

Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що позивача звільнили зі служби 12.05.2020 (відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII) на підставі його рапорту від 05.05.2020, у якому не було зазначено дати, з якої він хотів би, щоб його звільнили, а так само про обставини, які б свідчили про його намір якомога швидше звільнитися зі служби в поліції.

Водночас, спірний наказ датований 12.05.2020, тобто позивача звільнили у вкрай короткий строк за відсутності домовленості/згоди про це.

Зважаючи на наведені положення законодавства у поєднанні зі згаданою вище правозастосовною практикою, суд зауважує на тому, що звільнення поліцейського може мати місце у більш короткі строки, аніж до закінчення тримісячного терміну з дати попередження про це, а саме з дати подання відповідного рапорту. Водночас, для цього має бути обопільна згода/намір двох сторін - того, хто звертається з таким рапортом, і того/тих, хто ухвалює рішення про звільнення. За відсутності такої домовленості звільнення за власним бажанням, хоч і на підставі рапорту, не може вважатися правомірним, якщо особу звільнено менш ніж за три місяці від дня подання рапорту про звільнення.

За подібних обставин справи аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах, зокрема, від 09 лютого 2021 року (справа № 826/10404/16) і від 30 вересня 2020 року (справа № 826/16621/17), яка, по суті, основується на згаданому правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 24 червня 2014 року у справі № 21-241а14.

На переконання суду, оскільки позивач написав рапорт про звільнення зі служби 05.05.2020, і не зазначив дату з якої бажати звільнитись зі служби він вправі був розраховувати на звільнення з посади не раніше ніж з 05.08.2020.

Разом з тим суд вважає за доцільне зауважити, що у разі якщо сторонами трудових відносин не погоджено дати звільнення працівника (в цьому випадку поліцейського), зокрема шляхом зазначення суб`єктом написання рапорту відповідної дати звільнення, з якої він бажає припинити виконання службових обов`язків, у разі звільнення такого у більш ранній строк, останній позбавляється права на відкликання рапорту про звільнення, виявлення бажання продовжувати службу, що в свою чергу призводить до порушення гарантованого Конституцією України права на працю.

В свою чергу в контексті досліджених обставин справи суд враховує також те, що наказом Начальника ГУНП у Вінницькій області від 28.10.2020 № 187 о/с внесено зміни до пункту наказу Начальника ГУНП у Вінницькій області від 12.05.2020 № 77 о/с, в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та вирішено вважати його звільненим зі служби в поліції з 20.05.2020. Підставою для винесення відповідного наказу визначено рапорт ВПЗ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 28.10.2020.

Таким чином, як зазначав представник відповідача у судових засіданнях та у письмових поясненнях, видання наказу від 28.10.2020 № 187 о/с, яким змінено дату звільнення позивача з "12.05.2020" на "20.05.2020" було зумовлено приведенням такого наказу у відповідність до норм статті 38 Кодексу законів про працю, за якими працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Разом з тим, суд, зважаючи на висновки ВС, висловлені у постанові 10.05.2024, суд відхиляє посилання відповідача на те, що при вирішенні цієї справи мають застосовуватись загальні правила, встановлені статтею 38 Кодексу законів про працю, оскільки в цьому випадку саме Положення №114 є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, наразі є чинним і встановлює, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Більше того, варто зауважити, що, відповідач, змінюючи наказом від 28.10.2020 № 187 о/с дату звільнення позивача з "12.05.2020" на "20.05.2020", всеодно не дотримався визначеного Положенням № 114 строку, та таким чином, що повторно заважується судом, порушив право ОСОБА_1 на можливість відкликання попередньо поданого рапорту на звільнення.

На переконання суду, вказана обставина є суттєвою при вирішенні цього спору, адже позивач в подальшому висловив незгоду з власним звільненням, що розцінюється судом як волевиявлення на продовження служби у лавах Національної поліції України, у зв`язку із цим звернувся з цим позовом до суду жовтні 2020 року.

З урахуванням наведеного вище, наказ про звільнення позивача є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Разом з тим, визначаючись з приводу дати з якої позивач має бути поновлений на посаді, суд враховує ту обставину, що наказом Начальника ГУНП у Вінницькій області від 28.10.2020 № 187 о/с внесено зміни до пункту наказу Начальника ГУНП у Вінницькій області від 12.05.2020 № 77 о/с, в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та вирішено вважати його звільненим зі служби в поліції з 20.05.2020.

В свою чергу, під час судового розгляду справи по суті, сторонами не спростовувалось, що змінивши дату звільнення позивача з "12.05.2020" на "20.05.2020", відповідач не дотримався визначеного законом обов`язку та не нарахував і не виплатив ОСОБА_1 належне йому грошове забезпечення, право на яке він автоматично набув у зв`язку з зміною дати звільнення.

Разом з тим суд не вбачає підстав для виходу за межі заявлених вимог та скасування наказу від 28.10.2020 № 187 о/с оскільки такий фактично не був реалізованим та не змінив правового становища позивача в частині отримання належного грошового забезпечення за період з 13.05.2020 по 20.05.2020.

Таким чином, позивач підлягає поновленню на посаді з 12.05.2020.

У частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 12.05.2020, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках передбачених законодавством встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Так, підпунктом «з» пункту 1 розділу І Порядку № 100 порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Із пункту 5 Порядку № 100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Суд встановив, що позивача звільнено 12.05.2020 (останній робочий день), відповідно, сума виплат за два календарні місяці роботи, для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинна обчислюватись виходячи з виплат за березень 2020 року та квітень 2020 року.

Так , згідно з довідкою ГУНП у Вінницькій області від 30.10.2020 № 1680/29/01-2020, наданої відповідачем відповідно до Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100, про доходи ОСОБА_1 , середньоденна заробітна плата позивача складає 389,05 грн.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, у даному випадку з 12.05.2020 по 12.09.2024.

На підставі листів Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу» суд встановив, що кількість робочих днів за період з 12.05.2020 по 12.09.2024 становить 1585 днів.

Поряд з цим суд враховує, що Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 (далі - Порядок № 260).

Так під час розгляду цієї справи відповідач наголошував на тому, що відповідно до п. 7 Розділу III «Окремі питання виплати грошового забезпечення» Порядку № 260, поліцейським, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або цілодобового домашнього арешту, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня постановлення ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або цілодобового домашнього арешту.

Відповідач у додаткових письмових поясненнях звертав увагу суду, що згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень що 07 травня 2020 року ОСОБА_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Після чого ОСОБА_1 перебував у ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

На переконання відповідача дана обставина впливає на визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі задоволення позову.

Крім того, представник ГУНП у Вінницькій області вказував, що кримінальне провадження № 30000477 від 06.05.2020 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 186 КК України закрите 01.07.2022 на підставі п. 10, ч. 1 ст. 284 КПК України.

Так, матеріали справи містять довідку ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№ 1) від 14.08.2024, за відомостями якої ОСОБА_1 прибув до установи 11.05.2020 та був звільнений з ДУ 28.07.2020 згідно ухвали Хмельницького апеляційного суду від 28.07.2024 на цілодобовий домашній арешт.

Визначаючись щодо аргументів представника відповідача з приводу того, що зазначені обставини є суттєвими та впливають на розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі задоволення позову, суд вказує про таке.

За положеннями пункту 7 Порядку № 260 поліцейським, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або цілодобового домашнього арешту, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня постановлення ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або цілодобового домашнього арешту.

У разі якщо стосовно поліцейського, до якого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або цілодобового домашнього арешту, обрано інший запобіжний захід, з дня прибуття до органу поліції і до дня отримання повідомлення суду про набрання обвинувальним вироком законної сили чи закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами грошове забезпечення виплачується в порядку, передбаченому пунктом 6 цього розділу.

В свою чергу пункт 6 Порядку визначає що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Таким чином суд відхиляє доводи відповідача в частині того, що обрання відносно позивача запобіжного заходу впливає на визначення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки нормами Порядку № 260 прямо передбачено лише призупинення виплати грошового забезпечення, а відповідно у разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами грошове забезпечення виплачується в порядку, передбаченому пунктом 6 цього розділу Порядку № 260.

В той час як матеріали справи містять ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2022 у справі № 127/26773/20, згідно якої кримінальне провадження № 30000477 від 06.05.2020 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України закрите 01.07.2022 на підставі п. 10, ч. 1 ст. 284 КПК України (після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи).

З огляду на наведені норми п. 6-7 Порядку № 260, зважаючи на встановлені обставини справи відносно того, що станом на дату постановляння цього рішення кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 закрито, суд наголошує, що період застосування до позивача запобіжного заходу (заходів) підлягає включенню до періоду вимушеного прогулу.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачу за час вимушеного прогулу за вказаний вище період становить 616644,25 грн (389,05 грн х 1585 дні), який підлягає стягненню з відповідача, юридичної особи публічного права, з яким позивач перебував у безпосередніх трудових відносинах.

При цьому сума обов`язкових податків і зборів підлягає нарахуванню та утриманню під час виконання судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не довів правомірність звільнення позивача та прийняття оскаржуваного наказу з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Суд також зазначає, що відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Тому рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, слід звернути до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 12.05.2020 № 77 о/с про звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дільничного офіцера поліції сектору превенції Літинського відділення поліції Калинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Літинського відділення поліції Калинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області або на іншій рівнозначній посаді з 12.05.2020.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.05.2020 по 12.09.2024.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Літинського відділення поліції Калинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області або на іншій рівнозначній посаді з 12.05.2020.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050, ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 23.09.2024.

Суддя Томчук Андрій Валерійович