Справа № 367/389/24
Суддя: Горбачова Ю. В.
Дата ухвалення: 2024-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 367/389/24
Провадження №2-а/367/94/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

(повний текст)

09 серпня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді - Горбачової Ю.В.,

за участі: секретаря с/з - Музики Є.О.,

позивача - ОСОБА_1 та його представника - адвоката Бурчака В.С.,

представника відповідача - Яремчук Л.М. (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Бурчак В.С., до Управління патрульної поліції в Житомирській області в особі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу,

ВСТАНОВИВ

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до Управління патрульної поліції в Житомирській області в особі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що 08 січня 2024 року на автодорозі М-06 Київ-Чоп на 162 кілометрі відносно ОСОБА_3 , інспектором 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Житомирській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 487625, в якій вказано, що 08.01.2024 року о 14-й годині 47 хвилин водій керуючи транспортним засобом рухався у зоні дії дорожнього знаку 3.29 «обмеження максимальної швидкості 70 кілометрів на годину» зі швидкістю 100 кілометрів на годину, чим на 30 кілометрів на годину перевищив встановлене обмеження швидкості руху чим порушив п.п. 12.9.Б ПДР України. Швидкість вимірювалась приладом «Trucam № 1000567» та мав водій не працюючий вогнегасник, чим порушив п.п. 31.4.7.Є ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП України в зв`язку з чим лейтенант поліції ОСОБА_4 прийняв рішення по адміністративній справі про застосування до громадянина ОСОБА_3 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Вказує, що з даною постановою позивач ОСОБА_5 не згоден, вважає її незаконною, та складеною з перевищенням службових повноважень із наступних підстав: 08.01.2024 року автомобіль, власником якого є ОСОБА_1 , дійсно рухався по автотрасі М-06 Київ-Ковель на 162 кілометрі, проте без перевищення швидкості. Лейтенант поліції ОСОБА_4 тільки після зупинки включив нагрудну камеру і почав знімати довколишні обставини, тобто порушення ПДР яке позивач ОСОБА_5 не здійснював і здійснити не міг. Під час розмови з лейтенантом поліції ОСОБА_4 , позивач здійснював відео зйомку на свій власний телефон, та під час бесіди про причину зупинки на вимогу ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», для виконання вимог закону поліцейським та підтвердження поліцейським повноважень, попросив надати посвідчення поліцейського, однак воно у поліцейського було відсутнє. Крім того, працівником поліції не було вжито заходів, щодо надання водію можливості скористатися послугами адвоката під час оформлення справи про адміністративне правопорушення.

За переконаннями представника позивача, вказане підтверджує, що ніякого адміністративного правопорушення насправді не було, тому посадова особа патрульної поліції, не зміг описати його суть та дорожню обстановку яка склалась на момент вчинення ОСОБА_6 , начебто, правопорушення, та надати будь-які докази вчинення ОСОБА_6 адміністративного правопорушення. Постанова в справі про адміністративне правопорушення винесена незаконно, з порушенням положень КУпАП, при відсутності події та складу правопорушення, при відсутності доказів вчинення правопорушення, а ОСОБА_3 незаконно притягнуто до відповідальності за неіснуюче правопорушення, якого він не вчиняв.

У зв`язку з наведеним, просить суд: скасувати постанову серії ДП 18 № 487625 винесену лейтенантом патрульної поліції ОСОБА_7 від 08.01.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП; стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 січня 2024 року адміністративний позов було залишено без руху з зазначенням недоліків та наданням позивачу строку для їх усунення. У відповідний строк позивач усунув виявлені недоліки.

07 лютого 2024 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області за адміністративним позовом було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 березня 2024 року було замінено неналежного відповідача - Головне управління Національної поліції в Житомирській області на неналежного відповідача - Управління патрульної поліції в Житомирській області в особі Департаменту патрульної поліції.

08.04.2024 року від представника відповідача Управління патрульної поліції в Житомирській області в особі Департаменту патрульної поліції- Іванека О.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вважає, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування зазначеного, вказує, що відповідно до постанови інспектора роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенанта поліції Вериженка Є.В. під час несення служби на автомобільній дорозі Київ-Ковель-Ягодин, 162 км, 08.01.2024 відповідачем за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000567) було виявлено порушення Правил дорожнього руху. А саме, водій транспортного засобу «Хюндай Елантра» з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 100 (сто) км/год, здійснивши перевищення встановленого обмеження швидкості руху в межах дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70км/год» та при цьому мав непрацюючий вогнегасник. Після чого було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». Поліцейський підійшов до водія, ким виявився ОСОБА_8 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Водій виконав законну вимогу патрульного та надав запитувані документи для перевірки. Водію було роз`яснено права особи, яка притягається відповідальності ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Під час розгляду справи інспектор ОСОБА_4 здійснював відеофіксацію на нагрудний портативний відеореєстратор, проте відповідно до Наказу МВС № 1026 від 18.12.2018 «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» термін зберігання відеозаписів становить з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА, - 30 діб. Та на момент отримання ухвали суду відеозаписи були автоматично видалені із системи, про їх наявність у момент винесення спірної постанови вказують посилання на технічний засіб, яким здійснювалась фіксація у самій постанові, а саме п. 7 «відео п/в 475586, 475411». Позивача було ознайомлено зі змістом винесеної постанови та роз`яснено порядок її оскарження та строки сплати штрафу. Постанова виносилась у присутності позивача на місці зупинки транспортного засобу, копію постанови позивач отримав на місці вчинення правопорушення. Щодо порушення Позивачем правил дорожнього руху в частині перевищення встановлених обмежень швидкості руху в населеному пункті зазначає, що таке порушення відображено на роздруківці _t8000_0108_140552.jmf, яка отримана шляхом друку через спеціалізовану комп`ютерну програму з лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam, на якій зокрема зафіксовано транспортний засіб «Хюндай Елантра» з номерним знаком НОМЕР_1 , що рухається зі швидкістю 100 км/год. Представник зауважує, що позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження. Також звертає увагу, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 є сертифікованим вимірювальним приладом та пройшов належну повірку. Окрім того, за приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справ та накладення штрафу інспектором поліції фактично відбувається у спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачені. Таким чином, факт правопорушення підтверджується відеофіксацією транспортного засобу позивача який із зафіксованою швидкістю руху, доказами вчинення правопорушення у межах населеного пункту, законністю використання лазерного вимірювача швидкості, що отримав всі необхідні сертифікати, постановою у справі про адміністративне правопорушення винесеними компетентною службовою особою в межах своїх повноважень. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

01.08.2024 року представником відповідача Управління патрульної поліції в Житомирській області в особі Департаменту патрульної поліції- Яремчук Л.М. було подано заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування своєї позиції посилався на неправомірні дії працівника поліції.

Представник позивача, адвокат Бурчак В.С. позов підтримав та просив задовольнити, зауваживши, що постанова про адміністративне правопорушення винесена незаконно, з порушенням положень КУпАП, тому підлягає скасуванню.

Представник Департаменту патрульної поліції - Яремчук Л.М., щодо позовних вимог заперечувала та просила відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зауважила, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП була винесена інспектором у відповідності до вимог закону, а сам факт порушення правил дорожнього руху позивачем підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 08 січня 2024 року інспектором батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенантом поліції Вериженко Євгенієм Васильовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 487625, якою позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ст. 125 КУпАП та, з урахуванням ст. 36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., що підтверджується копією постанови.

Відповідно до постанови серії ДП18 № 487625, 08.01.2024 року о 14 год. 05 хв., водій ОСОБА_1 на а/д М-06 Київ-Чоп, 162 км., керуючи транспортним засобом Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «обмеження максимальної швидкості 70 кілометрів на годину» зі швидкістю 100 кілометрів на годину, чим на 30 кілометрів на годину перевищив встановлене обмеження швидкості руху, чим порушив п.п. 12.9.Б ПДР України. Швидкість вимірювалась приладом TruCam № 1000567, та мав водій непрацюючий вогнегасник, чим порушив п.п. 31.4.7.Є ПДР України, чим скоїв адміністративні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 122, ст. 125 КУпАП.

Позивач з висновками оскаржуваної постанови не погоджується, вважає незаконною, та складеною з перевищенням службових повноважень. В обґрунтування чого вказує, що 08.01.2024 року дійсно рухався по автомобільній дорозі М-06 Київ-Ковель на 162 кілометрі, проте без перевищення швидкості та не порушував ПДР. Зауважує, що в інспектора було відсутнє посвідчення, а водію не надано можливості скористатися послугами адвоката під час оформлення справи про адміністративне правопорушення, а також не надано доказів на підтвердження скоєного правопорушення саме позивачем. Таким чином, постанова в справі про адміністративне правопорушення винесена незаконно, з порушенням положень КУпАП, при відсутності події та складу правопорушення, при відсутності доказів вчинення правопорушення, а позивача незаконно притягнуто до відповідальності за неіснуюче правопорушення, якого він не вчиняв.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з винесенням постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Положеннями ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, що містить об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивною стороною порушення, передбаченого постановою серії ДП18 № 487625 від 08.01.2024 року, є перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Суб`єктом правопорушення - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами справи, 08.01.2024 року о 14 год. 05 хв., водій (позивач) ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 , та рухався а/д М-06 Київ-Чоп, 162 км. в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «обмеження максимальної швидкості 70 кілометрів на годину». При цьому, позивач заперечує лише факт перевищення швидкості та оспорює дії інспектора поліції під час винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, з наданих позивачем відеозаписів з місця події, які містяться на компакт-диску, що долучений до позову, вбачається, що інспектором, у спростування зазначеного позивачем, водію було надано для ознайомлення своє службове посвідчення інспектора, ознайомлено з записом фіксації перевищення швидкості на приладі TruCam № 1000567, надано для ознайомлення відповідні документи, які підтверджують те, що вказаний вимірювальний прилад є сертифікованим та пройшов належну повірку, водію надано можливість звірити серійний номер вимірювального приладу з такими, що зазначені в документах, а також жодним чином не чинилося перешкод щодо можливості скористатися своїм правом на залучення адвоката та отримання правничої допомоги.

На спростування зазначеного позивачем, а також підтвердження порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, представником відповідача до відзиву, серед іншого, було долучено роздруківку _t8000_0108_140552.jmf, яка отримана шляхом друку через спеціалізовану комп`ютерну програму з лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam, на якій зокрема зафіксовано транспортний засіб Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 , що рухається зі швидкістю 100 км/год., а також долучено докази, на підтвердження сертифікації та повірки лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, серед яких: копія сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-МІ/1-2903-2012, копія експертного висновку № 04/05/02-2522 від 07.09.2021, копія експертного висновку № 285 від 29.07.2011 та копія свідоцтва про повірку №22-01/267136 від 16.01.2023.

Таким чином, судом встановлено, що в діях позивача вбачається об`єктивна сторона даного правопорушення, а саме, що позивач, в порушення п.п. 12.9.Б ПДР України, вчинив перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Також зі змісту норми ст. 283 КУпАП слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених посадовою особою доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Оскаржувана постанова також містить посилання на технічний засіб, яким здійснювалась фіксація у самій постанові, а саме п. 7 «відео п/в 475586, 475411». Позивача було ознайомлено з доказами порушення правил дорожнього руху, змістом винесеної постанови. Сама постанова була винесене інспектором у присутності позивача на місці зупинки транспортного засобу, копію постанови позивач отримав на місці вчинення правопорушення.

Окрім того, стаття 222 КУпАП надає повноваження розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення, передбачені ч. 1 ст. 122 та ст. 125 КУпАП працівниками органів Національної поліції.

Відповідно ч. III п. 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, встановлена законом певна процедура, щодо притягнення до адміністративної відповідальності особи та доведення в її діях складу правопорушення, в якому вона обвинувачується, в цій справі порушена не була.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оскільки підстави для скасування оскаржуваної постанови судом не встановлені, тому суд відмовляє у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати у відповідності до статті 139 КАС України не підлягають розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 121, 213, 222, 247, 268, 287, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 72-77, 80, 139, 229, 242-246, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Бурчак В.С., до Управління патрульної поліції в Житомирській області в особі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу - залишити без задоволення.

Повний текст рішення виготовлений 14 серпня 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Ю.В. Горбачова