Справа № 420/8671/22
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2024-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8671/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А.., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, суд,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 17 вересня 2021 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних виплат при звільненні - за період з 21 квітня 2021 року по 16 червня 2022 року.

Ухвалою суду від 28 червня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 14 липня 2022 року зупинено провадження по справі №420/8671/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

03 вересня 2024 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.09.2024 року поновлено провадження по справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника аптеки фармацевта фельдшера медичного пкнкту військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 21 квітня 2021 року № 29-РС її звільнено з військової служби за пунктом 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 квітня 2021 року № 87 виключено зі списків особового складу частини. При цьому, Позивачці за період з червня 2016 року по 28 листопада 2018 року не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 420/8212/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.06.2016 року по 28.02.2018 року, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 01.06.2016 року по 28.02.2018 року включно, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 року, позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.06.2016 року по 28.02.2018 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 28.02.2018 року. На виконання вищезазначеного рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 невірно нараховано та 30 серпня 2021 р. сплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 28.02.2018 року у розмірі 4413.48 грн. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2022 р. рішення Одеського окружного адміністративний суду 02 грудня 2021 року у справі № 420/19486/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без змін. Цим рішенням позов задоволено частково та визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в цей період січень 2016 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в цей період січень 2008 року, з урахуванням сплаченої суми. 14.06.2022 року військова частина НОМЕР_1 нарахувала та виплатила індексацію грошового забезпечення за рішенням суду № 420/19486/21 та з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 77 935,17 грн. Водночас, відповідач не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, передбачений статтею 117 КЗпП України.

Від Військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки відсутня будь-яка протиправна бездіяльність щодо сплати компенсації позивачу середнього заробітку за зазначений в позовній заяві період. Справа розглядалася судами, щодо індексації, і період розгляду судової справи не залежав від відповідача, тому не можна покладати на відповідача будь-яку відповідальність з цього приводу, як і не можна вимагати від відповідача сплату компенсації середнього заробітку за період розгляду справи судами, щодо питання індексації. Відповідач відразу виконував рішення суду. На час звільнення позивача зі служби спірна сума йому ще не належала, а вина відповідача у її невиплаті була відсутня, що виключає відповідальність за нормами КЗпП України, В діях військової частини НОМЕР_1 відсутні ознаки протиправності, що можуть бути підставою для задоволення адміністративного позову щодо визнання протиправними дій відповідача. ОСОБА_1 , проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальник аптеки - фармацевт - фельдшер медичного пункту військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 21.04.2021 р. №29-РС ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено з військової служби за пунктом 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.04.2021 року № 87 виключено зі списків особового складу військової частини. На час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу та з усіх видів забезпечення з 28.04.2021 р, відповідачем були проведені усі необхідні розрахунки по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню, з якими погодився позивач. 18.05.2021 року, через місяць з моменту звільнення, ОСОБА_1 , звернулася до суду з первинним позовом, щодо нарахування та виплати індексації (справа № 420/8212/20. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 року у справі № 420/8212/21 позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.06.2016 року по 28.02,2018 року та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 28.02.2018 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 30.08.2021 року, згідно платіжного доручення № 1107 від 28.08.2021 р. було сплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.06.2016 року по 28.02.2018 року, із урахуванням базового місяця - січень 2015 року, в розмірі 4503,21 грн. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 року по справі № 420/19486/21 р, у справі № 420/19486/21, позовні вимоги ОСОБА_1 , до військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 28.02.2018 Із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в цей період - січень 2016 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в цей період - січень 2008 року, з урахуванням сплаченої суми. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити, 14.06.2022 року, згідно платіжного доручення №721 від 13.06.2022 р було сплачено ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення, із урахуванням базового місяця - січень 2008 року, в розмірі 79122,00 грн. а з відрахуванням військового збору, всього 77 935,17 гри., (доплачено до вже сплаченої суми 4 435,66 грн.. ще 77 935,17 грн.) на виконання У вказаних судових провадженнях судом при винесенні рішенні по суті спору не було визначено обов`язок військової частини НОМЕР_1 відшкодування середнього заробітку за час затримки при розрахунку. Позивач вже отримала за рішеннями судів 83625,21 грн., без врахування військового збору. Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України « Про Державний бюджет України на 2023 рік» було зупинено на 2023 рік дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Також, не виділяються кошти з Державного бюджету на виплату середнього заробітку за весь час затримки належних виплат при звільненні. Зараз державний бюджет йде па витрати по Захисту Батьківщини від агресії російської федерації.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивом, дослідивши обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено наступне.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.04.2021 року №29-РС, встановлено, що сержанта ОСОБА_1 , начальника аптеки фармацевта фельдшера медичного пкнкту військової частини НОМЕР_1 , Звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у звязку із закінченням строку контракту) відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (а.с. 10).

Як зазначено відповідачем у відзиві та не заперечується позивачем, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.04.2021 року № 87 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 420/8212/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.06.2016 року по 28.02.2018 року, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 01.06.2016 року по 28.02.2018 року включно, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 року задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.06.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 28.02.2018 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На виконання рішення суду у справі № 420/8212/21 відповідачем 30 серпня 2021 року сплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 28.02.2018 року у розмірі 4413.48 грн. (а.с.9).

Рішенням Одеського окружного адміністративний суду 02 грудня 2021 року у справі №420/19486/21, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в цей період січень 2016 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в цей період січень 2008 року, з урахуванням сплаченої суми. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду у справі №420/19486/21 військова частина НОМЕР_1 нарахувала та виплатила 14.06.2022 року позивачці індексацію грошового забезпечення за рішенням суду № 420/19486/21 та з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 77935,17 грн. (а.с. 11)

Військова частина НОМЕР_1 не нарахувала та не виплатила ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, передбачений статтею 117 КЗпП України.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненаразуваня та невиплати позивачці середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.04.2021 року по 16 червня 2022 року, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Право позивачки на отримання від відповідача індексації грошового забезпечення встановлено у рішеннях Одеського окружного адміністративного суду по справах № 420/8212/21 №420/19486/21.

Верховний суд у постановах від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18, від 30.04.2020 у справі №140/2006/19 та від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17, зазначав, що спеціальним законодавством, яке регулює порядок проходження військової служби, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату всіх належних сум звільненим військовим, з метою забезпечення принципу рівності прав та недискримінації у трудових відносинах необхідно застосувувати норми статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби та пов`язані з обов`язком провести виплату усіх належних працівнику коштів при звільненні з роботи (зі служби).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 у справі №910/4518/16 стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності, який застосовується у розмірі середнього заробітку, спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній до 19.07.2022) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2).

Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Після виплати заборгованності із заробітної плати за рішенням суду роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Зазначені правові висновки щодо застосування статті 117 КЗпП України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №821/1083/17.

Таким чином, суд вважає помилковими доводи відповідача про те, що у спірному випадку на нього не поширюється відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

Враховуючи наведене, позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно статті 117 КЗпП України.

Як наслідок, бездіяльність військової частини щодо проведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є протиправною. Тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про нарахування і виплату середнього заробітку за період з 21.04.2021 по 16.06.2022 року, суд зазначає наступне.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.04.2021 року № 87, позивачку виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення з 28.04.2021 року.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року по справі № 821/1226/16).

Отже в день виключення зі списків військової частини для військовослужбовців на підставі ст.116 КЗпП України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства. А тому строк затримки по виплаті заробітної плати слід рахувати з 29.04.2021 року, оскільки відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення зазначених виплат.

При цьому суд враховує правові висновки Верховного Суду (зокрема, які викладені у постанові від 06.08.2020 у справі № 813/851/16), відповідно до яких суд, що приймає рішення про стягнення на користь особи суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, має вказати не лише період, а і конкретну суму, яка підлягає стягненню.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (в редакції чинній станом на час виниклих правовідносин).

Приписами абз. 3 п. 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, у відповідності до вище зазначених положень нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 16.01.2023 р. № 61/ФЕС про доходи ОСОБА_1 , позивачці нараховано за лютий - березень 2021 року 22644,60 грн. Сукупна кількість календарних днів за цей період складає 59 днів.

Таким чином середньоденне грошове забезпечення позивачки складає 383,81 грн. (22644,60 грн. : 59 календарних дні)

З огляду на положення Порядку № 100 визначення розміру середнього грошового забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється судом, виходячи з числа календарних днів, кількість яких за період з 29 квітня 2020 року (з наступного дня після звільнення) до 14 червня 2022 року (день фактичного розрахунку) становить 776 днів.

Отже, розмір середнього грошового забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 297836, 56 грн (383, 81 грн х 776 дня).

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності за статтею 117 Кодексу законів про працю України підлягає врахуванню правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, відповідно до якої розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Залежно від розміру невиплачених звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені в постановах від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17 та від 26.02.2019 року у справі №761/9584/15-ц щодо необхідності дотримання судом, який розглядає спір про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, принципів розумності, справедливості та пропорційності суми відшкодування, та зменшення за певних умов розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, суд може зменшити належні до виплати суми. При цьому, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Вказаний підхід застосований Верховним Судом під час вирішення справи № 806/2473/18 і наведений в постанові від 30.10.2019 року та підтриманий у постанові від 30.07.2020 у справі №806/2682/16.

Суд для визначення суми, яку належить стягнути як середній заробіток за несвоєчасну виплату позивачу грошового забезпечення, враховує: тривалість строку між звільненням позивача (28.04.2021 р.) і, відповідно, непроведенням з ним повного розрахунку (14.06.2022 р.), та зверненням до суду з позовом про нарахування та стягнення зазначених сум 24.06.2022; співмірність ймовірного розміру майнових втрат пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні працівника та заявлених позивачем до виплати сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Враховуючи вищевикладене, розмір простроченої заборгованості роботодавця та ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.

З картки особового рахунку за 2021 рік ОСОБА_1 вбачається, що позивачці при звільненні у квітні 2020 року проведено розрахунок та виплачено 60466, 29 грн.

На виконання рішення суду у справі №420/8212/21 позивачці виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 4435,66 грн.

Та на виконання рішення суду у справі №420/19486/21 позивачці виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 77935,17 грн.

Суд зазначає, що відсоток невчасно виплаченого грошового забезпечення позивача (істотність частки) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 27,65 % (82370,83 грн. (грошове забезпечення позивача, виплачене йому з порушенням термінів) / 297836,56 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку (776 днів)) х 100).

Отже сума, яка підлягає відшкодуванню (з урахуванням принципу співмірності) становить 82351,81 грн. (383,81 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 27,65 % х 776 (дні затримки розрахунку).

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2020 року у справі №260/348/19.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне задовольнити вимогу позивача щодо зобов`язання вчинити дії частково шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.04.2021 до 14.06.2022 у розмірі 82351,81 грн.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 квітня 2021 року до 28.04.2021 року та з 14.06.2022 по 16.06.2022 року, суд зазначає, що дані вимоги не підлягають задоволенню оскільки позивачка згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 87 від 28.04.2021 року виключена зі списків особового складу частини, отже в термін з 21.04.2021 року до 28.04.2021 року відсутня затримка розрахунку при звільненні, оскільки обовязок у відповідача здійснити розрахунок з позивачем виник 28.04.2021 року.

З досліджених доказів судом встановлено, що виплата позивачці індексацію грошового забезпечення згідно рішення Одеського окружного адміністративний суду 02 грудня 2021 року у справі №420/19486/21 здійснена відповідачем 14.06.2022 року, отже судом не встановлено правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача середннього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 14.06.2022 по 16.06.2022 року, оскільки в цей час відсутня будь яка затримки розрахунку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Щодо вимоги про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 витрати у сумі 5850,00 грн. повязаних з правничою допомогою адвоката, суд зазначає наступне.

В положеннях п.1 ч.3 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Приписами ст. 134 КАС України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2). Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п.1 ч.3); розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п.2 ч.3).

На підтвердження витрат на правничу допомогу до суду надано договір про надання правової допомоги від 10.10.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Лазуткіним Олександром Володимировичем (а.с 15-17), розрахунок вартості однієї години надання послуг, що є Додатком до Договору від 10.10.2021 (а.с. 18) акт приймання-передачі наданих послуг з описом, вартістю, а також кількістю годин, витрачених на складання адміністративного позову від 20.06.2022 року на суму 5850 грн., що є Додатком 2 до Договору від 10.10.2021 (а.с. 18зв.).

В акті приймання-передачі наданих послуг з їх детальним описом, вартістю, а також кількістю годин, витрачених на кожну з послуг від 20.06.2022 року, що є додатком №2 до Договору про надання правової допомоги від 10.10.2021 року, зазначено характер правової допомоги (послуги): складання адміністративного позову 3 год.; розрахунок вартості: 1950,00*3; вартість 5850 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що дана адміністративна справа є типовою справою незначної складності. Адвокат постійно звертається з ідентичним предметом позову до різних віськових частин, формувань, що підтверджується моніторингом справ на сайті Судової влади. Кількість часу для складання одного позову 3 години як і вартість є завищеними.

З урахуванням вище викладенного, суд дійшов висновку, що зазначена справа є справою незначної складності, яка розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, вона не містить великої кількості документів, які потребують вивчення та їх аналізу.

Також при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, суд враховує, що позовні вимоги задоволено частково, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.04.2021 до 14.06.2022 у розмірі 82351,81 грн.

В іншій частині позовних вимог відповити.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя Вовченко О.А.