Справа № 240/33223/23
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/33223/23

Головуючий у 1-й інстанції: Шуляк Любов Анатоліївна

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

18 вересня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

І. Описова частина.

1. Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.10.2021 по 27.10.2023 у розмірі 73 729 (сімдесят три тисячі сімсот двадцять дев`ять) гривень 34 коп.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

2.1. Позивач у період з 07.11.2015 по 18.10.2021 проходив службу в підрозділах ГУНП в Житомирській області.

2.2. Відповідно до витягу з наказу начальника ГУНП в Житомирській області № 390 від 18.10.2021 по особовому складу, капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) з 19 жовтня 2021 року.

2.3. На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2023 у адміністративній справі

№ 240/29016/22 ОСОБА_1 нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористані дні основної щорічної та додаткових відпусток в загальній кількості 199 діб в сумі 72 943 грн 45 коп.

2.4. Сума компенсації після утримання обов`язкових податків і зборів перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 в Житомирському РУ ПАТ КБ "ПриватБанк" платіжним дорученням від 26.10.2023 № 4663759. Грошові кошти у розмірі 71849,30 грн отримані ОСОБА_1 28.10.2023.

2.5. При цьому під час виплати грошових коштів відповідач не виплатив середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини доходу.

2.6. Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та не нарахування й виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

3. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

3.1. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 позов задоволено частково.

3.2. Суд першої інстанції з метою ефективного захисту прав позивача вийшов за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, шляхом визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо звільнення зі служби позивача без проведення остаточного розрахунку в повному обсязі та стягнення з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.10.2021 по 27.10.2023 в розмірі 71 836,92 грн.

3.3. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримку, суд першої інстанції виходив з того, що середня заробітна плата, що має бути виплачена позивачеві у зв`язку із затримкою в остаточному розрахунку при звільненні за період з 20.10.2021 по 27.10.2023 включно, повинна вираховуватись за весь період (738 календарних днів затримки).

3.4. Однак суд першої інстанції, застосувавши принцип пропорційності розміру невиплачених сум, визначив, що розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у цьому випадку має визначатися виключно пропорційно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум. Істотність частки невиплачених сум в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку за період з 20.10.2021 по 27.10.2023 за розрахунками суду першої інстанції становить 27 %.

3.5. Суд першої інстанції визначив, що сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 27%, розраховується наступним чином: 360,54 грн (середньоденний заробіток позивача) х 27% = 97,34 грн, середньоденна сума відшкодування з урахуванням істотності частки; 97,34 грн х 738 (днів затримки розрахунку) = 71 836,92 грн.

4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

4.1. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 та ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

4.2. Підставами апеляційного оскарження апелянт вказує:

- порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права;

- помилковий розрахунок судом першої інстанції суми відшкодування;

- відсутність підстав для відшкодування.

- не врахування судом першої інстанції вимог ст. 117 КЗпП щодо граничного шестимісячного строку для компенсації.

4.3. Позивач ухвалу про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги отримав 19.06.2024 (згідно з довідкою про доставку у додатку "Viber" на вказаний ним номер телефону).

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

5. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

5.1. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2024 року з Житомирського окружного адміністративного суду витребувано адміністративну справу № 240/33223/23.

5.2. 14 червня 2024 року ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження.

ІІ. Мотивувальна частина.

1. Позиція апеляційного суду.

Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.

1.1. Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

1.2. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

1.3. Спеціальним законодавством щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення працівникам Національної поліції не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), що не заборонено спеціальним законодавством.

1.4. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31.01.2019 у справі №823/2249/18.

1.5. За змістом висловленої у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №807/3664/14, від 31 жовтня 2019 року у справі №2340/4192/18 правової позиції питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу, одноразової грошової допомоги при звільненні, які не є складовими грошового забезпечення, не врегульовані положеннями спеціального законодавства, тому щодо них слід застосувати положення КЗпП України, а саме статті 116, 117 цього Кодексу як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

1.6. Колегія суддів вважає, що нерозповсюдження на працівників поліції норм КЗпП України стосується лише врегулювання оплати праці (грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення: розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

1.7. Згідно зі статтею 116 КЗпП у редакції Закону 2352-ІХ від 01 липня 2022 року при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

1.8. Статтею 117 КЗпП, у редакції Закону 2352-ІХ від 01 липня 2022 року, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

1.9. У постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, згідно з якою під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

1.10. Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

1.11. Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 06.08.2020 року у справі № 813/851/16, суд, що приймає рішення про стягнення на користь особи суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, має вказати не лише період, а і конкретну суму, яка підлягає стягненню.

1.12. Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100). Відповідно до абз. 2 п. 2, п. 8 Порядку № 100, нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні працівника поліції проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення працівника поліції обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

1.13. Предметом спору у справі є несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача та наявність підстав для виплати середнього заробітку за весь час затримки, як просить позивач.

1.14. Позивач звільнений зі служби в поліції з 19.10.2021. Однак з позивачем не здійснено повного розрахунку при звільненні належних сум компенсації за невикористані дні основних та додаткових відпусток. Остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведено 28.10.2023.

1.15. Згідно із наданою відповідачем довідкою від 08.12.2023 № 1647/29/01-2023 про доходи позивача, середньоденна заробітна плата позивача складає 360,54 грн.

1.16. Період з 20.10.2021 по 27.10.2023 (включно) складає 738 календарних дні, тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні буде становити 266078,52 грн (360,54 грн * 738 календарних днів).

1.17. Суд апеляційної інстанції наголошує, що з 19.07.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-ІХ, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більше як за шість місяців.

1.18. Порушення з боку відповідача є триваючим, а тому, зважаючи на дату проведення остаточного розрахунку з позивачем (28.10.2023), до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-ІХ.

1.19. Колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, починаючи з 20.10.2021 по 27.10.2023, однак у межах шести місяців, тобто за 182 календарних дні. Із цього випливає, що середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного ст.117 КЗпП України шестимісячного терміну становить 65618,28 грн (360,54 грн х 182 календарні дні).

1.20. Розмір розрахованого середнього грошового забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 65618,28 грн, на думку суду апеляційної інстанції, є співмірним із розміром невчасно виплаченого грошового забезпечення у сумі 71849,30 грн.

1.21. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розрахунку, виходячи із 738 календарних днів, оскільки така позиція не узгоджується із чинним законодавством на момент виникнення у позивача права на компенсацію.

1.22. Колегія суддів частково знаходить слушними доводи апеляційної скарги, що розрахунок суми компенсації обмежений шестимісячим терміном відповідно до ст. 117 КЗпП.

1.23. Доводи апеляційної скарги про те, що за принципом співмірності, враховуючи загальну суму належних позивачу виплат при звільненні (145489,02 грн), сума компенсації повинна бути у розмірі 50,13 % від визначеної, колегія суддів відхиляє, оскільки спірна сума, за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2023 у справі № 240/29016/22, складає 72943,45 грн, яка більша за суму компенсації у 65618,28 грн. На думку колегії суддів, з урахуванням обставин справи та висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, підстав для зменшення розміру відшкодування немає.

2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

2.1. Доводи апеляційної скарги є частково слушними та підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи, що є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.

2.2. Згідно із ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті заборгованості за невикористані дні основної щорічної та додаткових відпусток.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.10.2021 по 27.10.2023 в межах шести місяців, у розмірі 65 618 (шістдесят п`ять тисяч шістсот вісімнадцять) грн 28 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Сапальова Т.В.