Справа № 322/494/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2024 року м. Дніпросправа № 322/494/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області на рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 04 червня 2024 року в адміністративній справі №322/494/24 (головуючий суддя першої інстанції Драний В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача 13.03.2024 року звернувся до Новомиколаївського районного суду Запорізької області з позовом до Відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 982976 від 18.02.2024 року та закрити провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП за те, що останній начебто керував транспортним засобом та не мав при собі і не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушим п.2.1 а) ПДР України. Позивач не згоден із вказаною постановою, оскільки транспортним засобом керував не він, а ОСОБА_2 , якому позивач передав для керування транспортний засіб. Позивач зазначає, що 18.02.2024 року близько 17:00 ОСОБА_2 не впорався з керуванням та здійснив наїзд на перешкоду, а саме дорожній відбійник та протитанковий їжак. При цьому, позивач сидів у автомобілі на пасажирському місці. Після зіткнення ОСОБА_2 та позивач вийшли з автомобіля, щоб здійснити огляд пошкоджень. Після зупинки автомобіля внаслідок ДТП до них підійшли поліцейські та військовослужбовці ВСП для з`ясування обставин. Під час спілкування між ОСОБА_2 та поліцейськими виник конфлікт, в ході якого поліцейські застосували до них фізичну силу та спеціальні засоби. В подальшому після їх затримання, поліцейські, незважаючи на пояснення позивача та ОСОБА_2 винесли оскаржувану постанову відносно позивача, який на їх думку начебто керував транспортним засобом. Позивач вказує, що поліцейський, який виносив оскаржувану постанову особисто не був свідком даних обставин та його позиція була сформована лише на його припущеннях на основі повідомлень військовослужбовців ВСП та в матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобом саме позивачем.

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 18 березня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

27 березня 2024 року в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції (за клопотанням представника позивача) Новомиколаївським районним судом Запорізької області приведено до присяги та опитано свідка ОСОБА_3 (викликаний за клопотанням представника позивача), оголошено перерву на 28 березня 2024 року.

12 квітня 2024 року представником позивача до Новомиколаївського районного суду Запорізької області подано заяву про передачу справи до суду за місцем проживання позивача.

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 12 квітня 2024 року адміністративну справу, провадження у якій відкрито за заявою позивача за його вибором підсудності (за місцем знаходження відповідача) передано на розгляд Ленінському районному суду м.Кіровограда за підсудністю (знов таки за вибором позивача - за його місцем проживання).

Апеляційний суд звертає увагу, що адміністративну справу, яка була відкрита за заявою позивача за його вибором підсудності - за місцем знаходження відповідача, після розпочатого судового розгляду по суті справи, надання сторонами та свідком пояснень, справу за клопотання представника позивача передано на розгляд Ленінському районному суду м.Кіровограда за підсудністю (знов таки за вибором позивача - за його місцем проживання).

Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 04 червня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 982976 від 18.02.2024 року, винесену тво поліцейського СРПП Відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Леонтьєвим Олександром Григоровичем відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Справу про адміністративне правопорушення закрито.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Вказує, що оскаржувана постанова винесена поліцейським у відповідності до вимог чинного законодавства. Посилання позивача на відсутність доказів вчинення ним адміністративного правопорушення спростовується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який долучено до матеріалів справи, однак судом першої інстанції не надано вказаному доказу належної оцінки. Скаржник зазначає, що 18.02.2024 року, після скоєння ДТП, через неадекватну та конфліктну поведінку позивача затримано працівниками поліції для з`ясування всіх обставин. В той же день, окрім оскаржуваної постанови, відносно позивача також складено адміністративні матеріали за _ст.124 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП, а також винесено постанову про вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.185 КУпАП. Оскільки факт перебування позивача за кермом транспортного засобу в момент скоєння ДТП підтверджено належними доказами, позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції справа розглянута в порядку статей 286, 311 КАС України. У період з 03.09.2024 року по 17.09.2024 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №982976 від 18.02.2024 року, яка винесена поліцейським СРПП ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Леонтьєвим О.Г., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Як вбачається зі змісту постанови, 18.02.2024 року о 17:40 год. на а/д Н-15 60-59 км + 900м, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_1 , не мав при собі та не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, поліc обов`язкового страхування та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги п.п.2.1 «а», 2.1 «б», 2.1 «ґ» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. До постанови додано відеозапис з бодікамер АР №00196, АР №00239, копії пояснень свідків (а.с.28, 107).

Вказаною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень в порушення вимог закону щодо обов`язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, не доведено факту керування позивачем транспортним засобом, наявності в його діях порушення вимог п.п.2.1 «а», 2.1 «б», 2.1 «ґ» ПДР України, а відтак і наявності складу відповідного адміністративного правопорушення, оскільки надані відповідачем відео з нагрудної камери поліцейського, не підтверджують факт керування саме позивачем транспортним засобом, а письмові пояснення свідків не прийняті до уваги, тому що неупередженість вказаних осіб викликає сумнів.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Порядок дорожнього руху на території України регулюється Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України та іншими нормативними актами.

Згідно із пунктом 1.1. Правил дорожнього руху України вказані Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно пунктів п.п.2.1 «а», 2.1 «б», 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, - посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб,чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена карта»).

Відповідно до пункту 2.4 «а» ПДР України на вимогу правцівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення частини перша, друга і четверта статті 126.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Поліцейський СРПП ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Леонтьєв О.Г., має спеціальне звання «сержант поліції», а тому має право розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення на території Запорізької області.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно тексту адміністративного позову, позивач заперечує факт правопорушення, посилаючись на те, що 18.02.2024 року транспортним засобом Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_1 керував не він, а громадянин ОСОБА_2 , якому позивач передав для керування відповідний транспортний засіб та саме ОСОБА_2 здійснив наїзд на перешкоду (дорожній відбійник та протитанковий їжак), а позивач перебував в автомобілі на пасажирському місці. Позивач зазначив, що після ДТП лише намагався здійснити запуск двигуна, проте не керував транспортним засобом, доказів керування транспортним засобом саме ним відповідачем не надано, а тому підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП відсутні.

Суд першої інстанції вказані доводи позивача прийняв до уваги, при цьому належним чином не дослідив та не надав оцінку доводам відповідача та наданим ним доказам, а обмежився лише посиланням на відсутність доказів, що підтверджують факт керування позивачем транспортним засобом у матеріалах справи та відсутність складу відповідного адміністративного правопорушення.

Зі змісту спірної постанови вбачається, що 18.02.2024 року о 17:40 год. на а/д Н-15 60-59 км + 900м, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_1 , не мав при собі та не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, поліc обов`язкового страхування та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги п.п.2.1 «а», 2.1 «б», 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП (а.с.28, 107).

В пункті 7 постанови зазначено, що до неї додаються відеозапис з бодікамер АР №00196, АР №00239 та копії письмових пояснень свідків.

Вказані відеоматеріали надані відповідачем суду першої інстанції разом із відзивом на адміністративний позов.

Апеляційний суд, дослідивши відеозаписи з бодікамер поліцейських, зазначає наступне.

Зі змісту відеозаписів вбачається, що 18.02.2024 року приблизно о 17:00 годин транспортний засіб Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_1 потрапив у ДТП, а саме - здійснив наїзд на дорожній відбійник та протитанковий їжак. Військовослужбовці та поліцейські, які перебували на блокпосту біля місця вчинення ДТП, направилися до вказаного автомобіля для надання допомоги та з`ясування обставин події. З запису бодікамери чітко видно, що при наближенні поліцейських з місця водія вказаного в постанові автомобіля вийшов ОСОБА_1 , який повідомив поліцейським, що всі учасники ДТП цілі та неушкоджені, а сама пригода сталася через необережність та втому. Позивач на вимогу поліцейських посвідчення водія, поліc обов`язкового страхування та реєстраційний документ на транспортний засіб для перевірки не надав. З відеозапису також вбачається, що саме ОСОБА_1 разом з іншою особою спровокували конфлікт з поліцейськими, яким довелося затримати ОСОБА_1 та іншу особу (в подальшому встановлено прізвище - ОСОБА_2 ) для припинення конфлікту та встановлення осіб. Лише після затримання та перебування на блокпості, у відповідь на запитання поліцейського «чи ви керували транспортним засобом», позивач повідомив, що за кермом перебував ОСОБА_2 , а позивач транспортним засобом не керував (а.с.120).

Відеозапис повний, чіткий та не містить слідів обробки чи монтування.

Іншого позивачем не доведено.

Оскільки в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності наявне посилання на вказаний запис відеореєстратора та такий відеозапис додано до матеріалів справи під час розгляду справи судом першої інстанції, апеляційний суд визнає такий доказ належним та допустимим.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд дійшов висновку, що 18.02.2024 року саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, що підтверджується відеозаписом з бодікамер, які суд апеляційної інстанції визнав належним та допустимим доказом, а тому позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Посилання позивача на не доведеність факту керування ним транспортним засобом, а відтак і відсутності в його діях складу правопорушення, з якими погодився суд першої інстанції, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки такі посилання спростовуються наведеними вище матеріалами справи.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що працівники поліції діяли у межах та у відповідності до вимог чинного законодавства, а в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, розмір штрафу визначений відповідачем у відповідності до вимог вказаної статті.

Зазначене свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно із частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 272, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області на рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 04 червня 2024 року в адміністративній справі №322/494/24 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 04 червня 2024 року в адміністративній справі №322/494/24 скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко