Справа № 990/267/24
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 990/267/24

адміністративне провадження № П/990/267/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Мартинюк Н.М., Жука А.В., Соколова В.М., Білак М.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

16.08.2024 ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - відповідач, ВККСУ), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення ВККСУ від 25.10.2019 №1066/ко-19 "Про результати кваліфікаційного оцінювання судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на відповідність займаній посаді" в частині абзацу третього його резолютивної частини щодо визначення порядку набрання ним чинності.

Ухвалою Верховного Суду від 26.08.2024 визнано неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою про оскарження рішення ВККСУ від 25.10.2019 № 1066/ко-19 в частині абзацу третього його резолютивної частини щодо визначення порядку набрання ним чинності; залишено цю позовну заяву без руху та надано позивачу строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви із зазначенням інших поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом із відповідними обґрунтуваннями та доказами.

Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», електронний документ (ухвала суду про залишення позовної заяви без руху від 26.08.2024) доставлена в Електронний кабінет ОСОБА_1 27.08.2024 о 23 год 11 хв, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

У поданому на виконання цієї ухвали клопотанні про поновлення строку звернення до суду із цим позовом позивач зазначає, що 25.10.2019 ВККСУ прийняла рішення №1066/ко-19, яким вирішила визнали суддю Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 таким, що відповідає займаній посаді. Позивач звертає увагу на те, що оскільки за результатами дослідження та перевірки інформації щодо позивача Громадською радою доброчесності (далі - ГРД) було затверджено Висновок від 25.10.2019 про невідповідність судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, це рішення набирає чинності в порядку, визначеному пп. 4.10.8 п. 4.10 розділу IV Регламенту ВККСУ. Позивач зауважує, що повний текст зазначеного висновку ГРД отримав в день проходження співбесіди в межах кваліфікаційного оцінювання, що на його думку, надало йому можливість його оскаржити не порушуючи строки позовної давності.

Не погоджуючись із вказаним висновком, у лютому 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ГРД, третя особа ВККСУ, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення ГРД у вигляді Висновку від 25.10.2019, в частині затвердження висновку про невідповідність судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21.07.2020 у справі № П/320/1094/20 позов позивача було задоволено в повному обсязі. Суд вирішив: визнати протиправним та скасувати рішення ГРД у виді Висновку від 25.10.2019 у частині затвердження висновку про невідповідність судці Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики. Позивач зазначає, що оскільки ВККСУ було залучено до участі у вказаній справі в якості третьої особи та достеменно знала про результати розгляду справи та прийняте рішення, позивач очікував на скасування ВККСУ, оскаржуваного останнім у даному позові рішення від 25.10.2019 № 10б6/ко-19, однак такого не відбулося.

В обґрунтування пропуску строку, позивач також зазначає, що повний текст рішення ВККСУ № 1066/ко-19 від 25.10.2019 не направлявся ні позивачу, ні на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, що підтверджується довідкою № 5/4243/2024 від 09.08.2024. Позивач стверджує, що 22.07.2024 листом №36-3971/24 на його заяву від 18.07.2024 ВККСУ на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було направлено оскаржуване рішення, з яким останній ознайомився лише 26.07.2024 в приміщенні суду. Звертає увагу на те, що правові підстави для оскарження вищевказаного рішення, стали відомі останньому лише з мотивувальної частини повного тексту рішення Комісії.

У своїх доводах про поважність причин пропуску строку при поданні позовної заяви позивач також просить врахувати запроваджений карантин відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (далі - Постанова № 1236). Звертає увагу на те, що протягом 2020-2021 років неодноразово хворів, що підтверджується випискою з медичної карти амбулаторного хворого № 396 від 29.08.2024.

Також позивач просить врахувати, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в державі запроваджено правовий режим воєнного стану. Зауважує, що одразу після розпочатої військової агресії з боку російської федерації позивач вступив до лав добровольчого формування Білоцерківської міської територіальної громади №2, уклавши відповідний контракт добровольця територіальної оборони від 29.03.2022. В подальшому виконував завдання з територіальної оборони національного спротиву збройній агресії в межах Білоцерківської міської територіальної громади протягом 2022 - 2023 років. А також, як звертає увагу позивача, в цей же період, у складі добровольчого формування Білоцерківської міської територіальної громади № 2 приймав участь у ліквідації наслідків збройної агресії рф у м. Ірпінь, м. Вишгород та с. Іванків Вишгородського району за що був відзначений грамотою від Білоцерківської міської громади.

Через відсутність складу колегії суддів, які визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду цієї справи у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Соколова В.М. (наказ від 13.09.2024 № 568/0/50-24) та судді Білак М.В. у відрядженні (наказ від 12.09.24 №27/0/24-24), питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі вирішується по виходу судді Соколова В.М. з відпустки та повернення судді Білак М.В. з відрядження.

Оцінюючи клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, колегія суддів виходить із такого.

Установлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

У Рішенні Конституційний Суд України від 13.12.2011 №17-рп/2011 зауважив, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України професійна діяльність суддів віднесена до публічної служби в розумінні цього Кодексу.

У постанові від 05.02.2020 у справі № 9901/425/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті, проходженні або звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, згідно з зазначеними нормами, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення його прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).

Незвернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду для захисту прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду для вирішення спору, відносини стають стабільними.

Пропуск строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки процесуальним законодавством передбачено можливість визнання судом причини пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається та вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Водночас на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

При цьому поновлення строку не є обов`язком суду, а є предметом його оцінки (розсуду) залежно від встановлених обставин, доводів і доказів сторін. У разі подання позивачем клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд повинен надати йому оцінку та вирішити шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними.

В ухвалі про залишення без руху цієї позовної заяви Суд констатував, що предметом спору є правомірність рішення ВККСУ від 25.10.2019 № 1066/ко-19 "Про результати кваліфікаційного оцінювання судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на відповідність займаній посаді" в частині абзацу третього його резолютивної частини щодо визначення порядку набрання ним чинності, а до Суду про оскарження цього рішення ОСОБА_1 звернувся лише 16.08.2024 (сдано на пошту).

Залишаючи цю позовну заяву без руху Суд виходив з того, що у клопотанні про поновлення строку звернення до суду позивач не вказував жодних дій пов`язаних з підготовкою до суду позовної заяви у період з листопада 2019 року по липень 2024 року.

Позивач, серед іншого, обґрунтовуючи пропуск звернення до суду із цим позовом вказував, що повний текст рішення від 25.10.2019 ВККС України йому не направила, а на отримав повний текст лише на свій запит у липні 2024 року.

Однак відповідь ВККС України на запит позивача у липні 2024 року не змінює момент з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через через чотири з половиною роки після ухвалення ВККС України рішення відносно позивача (25.10.2019).

Матеріали позовної заяви свідчать, що позивачу достеменно було відомо про прийняття відносно нього ВККС України рішення, оскільки був присутній під час прийняття цього рішення та проголошення його вступної та резолютивної частини.

Визнаючи неповажними причини пропуску строку, наведені позивачем в обґрунтування їх поважності, Суд вже надавав оцінку доводам ОСОБА_1 з покликанням на запровадження спочатку карантину, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (з 09.12.2020), а потім воєнного стану (з 24.02.2022). Суд указав, що жодних причин, які перебували у причинно-наслідковому зв`язку між обставинами введення воєнного стану та запровадженням карантину і пропуском строку звернення до суду позивачем не наведено, тим більше, що такі обставини виникли після закінчення строку, установленого частиною п`ятою статті 122 КАС України (через рік - запроваджено карантин та більш ніж три роки - введено воєнний стан).

Колегія суддів підкреслює, що посилання на ці обставини жодним чином не пояснюють невикористання позивачем своїх процесуальних прав у період з жовтня 2019 року по грудень 2020 року.

У клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду, поданого позивачем на виконання ухвали Суду про залишення позову без руху, позивач додатково звертає увагу на те, що протягом 2020-2021 років неодноразово хворів, що підтверджує випискою з медичної карти амбулаторного хворого № 396 від 29.08.2024.

У цьому зв`язку, колегія суддів зауважує, що відповідно до офіційного визначення амбулаторне лікування - організація медичної допомоги в медичному закладі хворим, що приходять у медичний заклад.

Амбулаторне лікування - лікування, проведене на дому або при відвідуванні самими хворими лікувального закладу (на відміну від стаціонарного лікування, здійснюваного з поміщенням пацієнта в лікарню).

Отже, виписка із медичної картки амбулаторного хворого лише підтверджують перебування позивача під амбулаторним наглядом медичної установи.

Своєю чергою виписка із медичної карти амбулаторного хворого носить інформаційний характер та є підтвердження того, що позивач з 29.06.2020 по 08.07.2020, з 30.11.2020 по 09.12.2020, з 14.07.2021 по 23.07.2021, з 03.12.2021 по 10.12.2021 перебував на обстеженні в амбулаторії.

Водночас з наданої позивачем виписки із медичної карти амбулаторного хворого, відсутня інформація про те, що у вказаний період останній перебував на стаціонарному лікуванні чи знаходилася у стані, який дійсно не дозволяв йому звернутися до суду за захистом свого порушеного права у встановлені процесуальним законом строки.

Більше того, амбулаторне лікування не є перешкодою звернутися за правовою допомогою з метою захисту порушених прав у суді.

Таким чином надані скаржником докази не свідчать про наявність дійсних перешкод чи труднощів пропуску строку звернення до суду з цим позовом, які об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право на звернення до суду впродовж майже чотирьох років.

Стосовно аргументів позивача щодо його перебування з 24.02.2022 у складі лав ТРО, що унеможливило вчасно звернутися до суду з цим позовом, колегія суддів зазначає, що, по-перше, ці обставини знову ж таки виникли більш ніж через два роки після ухвалення ВККС України рішення, а, по-друге, не свідчать про об`єктивну неможливість реалізувати позивачем своє процесуальне право на звернення до Суду із цією позовною заявою особисто або ж звернутися за правовою допомогою до адвоката.

При цьому, відсутні також докази про існування причин (явищ, дій), які б могли об`єктивно завадити позивачу у визначений законом строк оскаржити рішення ВККС України.

Позивач не навів переконливих доводів щодо вчинення ним усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту.

При вирішенні питання поновлення ОСОБА_1 пропущеного строку звернення до суду сукупності обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення позивача, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, Судом не встановлено.

Таким чином, за об`єктивним критерієм обставини, на які посилається позивач в обґрунтування недотримання ним строків звернення до суду, не дають достатніх і переконливих підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та його поновлення.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З уваги на наведені мотиви підстави, якими ОСОБА_1 обґрунтовує причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом, не є поважними, а тому позовну заяву необхідно повернути.

Згідно з частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а тому не є обмеженням доступу позивача до правосуддя та забезпечує практичну можливість реалізації його права на судовий захист.

Керуючись статтями 22, 123, 169, 243, 248, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення з доданими до неї документами повернути позивачеві.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України. Апеляційна скарга на ухвалу Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

В.М. Соколов

М.В. Білак

Судді Верховного Суду