Справа № 380/12421/24
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

19 вересня 2024 рокусправа № 380/12421/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач) з вимогами щодо протиправних дій та бездіяльності головного державного виконавця ОСОБА_2 .

На виконання вимог ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви представник позивача оформив нову редакцію позову (а.с.38-44), де позовні вимоги виклав у такій редакції:

- визнати протиправними дії Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі головного державного виконавця Ільницької Ольги;

- зобов`язати Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі головного державного виконавця Ільницької Ольги закінчити виконавче провадження № 5144744 відносно ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.07.2016 року було відкрито виконавче провадження ВП №51544744 про стягнення з ОСОБА_1 (боржника у виконавчому провадженні) на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 2004 року народження в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку починаючи з 06.11.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. В межах цього провадження вчинялася низка виконавчих дій та рішень (в т.ч. постанови про накладення на боржника штрафу, про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами тощо). Позивач стверджує, що оскільки строки давності виконання виконавчого провадження у Законі України «Про виконавче провадження» та термін дії виконавчого провадження не вказані, тому за аналогією закону в спірних правовідносинах діє загальне правило про трирічну позовну давність, передбачене Цивільним кодексом України. ОСОБА_5 звернувся до виконавчої служби із заявою про закриття виконавчого провадження ВП №51544744 за строками давності, проте ВДВС йому відмовив. Водночас державний виконавець направив ОСОБА_1 вимогу від 24.05.2024 року про стягнення коштів за виконавчим листом про стягнення аліментів, хоча заборгованість відсутня. Боржник наполягає, що оскільки заборгованість за виконавчим листом про стягнення аліментів ним погашена, виконавче провадження ВП №51544744 слід закінчити.

Відповідач надіслав суду клопотання про закриття провадження у справі (а.с.98-99) на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАСУ, оскільки цю справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Боржник ОСОБА_1 оскаржує дії/бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні ВП № 51544744, відкритому щодо примусового виконання виконавчого листа №2-3918-2006, виданого 23.02.2007 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини, починаючи з 06.11.2006 року і до повноліття дитини. Відповідно до положень частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Відповідно до положень частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Окрім того, цей спір безпосередньо пов`язаний з наявністю та визначенням розміру заборгованості за аліментами, і накладенням штрафу за наявності заборгованості по аліментах, що є юрисдикцією загальних судів. Такий підхід відповідає висновку Верховного Суду у справі №2610/27695/2012, що викладений у постанові від 14.12.2021 («порядок вирішення спору як щодо розміру заборгованості, так і про накладення штрафу з огляду на наявність заборгованості має відбуватися у межах однієї юрисдикції - у порядку цивільного судочинства, що буде відповідати принципам верховенства права та ефективності провадження як механізму судового захисту»).

Суд дослідив долучені до матеріалів справи докази та встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини:

рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у цивільній справі №2-3918-2006, що набрало законної сили 21.12.2006, цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено. На виконання цього рішення Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області 23.02.2007 видав виконавчий лист №2-3918-2006 про стягнення з боржника ОСОБА_6 на користь стягувача ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини, починаючи з 06.11.2006 року і до повноліття дитини.

Постановою державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області від 04.07.2016 відкрито виконавче провадження ВП №51544744 з примусового виконання виконавчого листа №2-3918-2006, виданого 23.02.2007 Дрогобицьким міськрайонного суду Львівської області; боржником у цьому виконавчому провадженні є ОСОБА_7

ОСОБА_1 (боржник у виконавчому провадженні) 22.05.2024 звернувся до Дрогобицького ВДВС ЗМРУ Міністерства юстиції (м.Львів) із заявою про закриття виконавчого провадження №51544744 у зв`язку із тим, що минув трирічний строк давності виконавчого провадження.

У відповідь державний виконавець надіслав розрахунок заборгованості по аліментах №15.7/В-7/51544744 від 23.05.2024 та лист від 23.05.2024 №26733, зі змісту якого зрозуміло, що посадова особа ДВС не планує закінчувати виконавче провадження ВП №51544744 з огляду на необхідність сплати боржником певних платежів як передумови закриття цього провадження.

Вирішуючи питання про юрисдикцію цього спору, з огляду на необхідність вирішення клопотання відповідача про закриття провадження у справі за цим позовом, суд керується такими мотивами:

І. Відповідно до ст.ст. 92, 129-1 Конституції України:

- виключно законами України визначаються судоустрій, судочинство, порядок виконання судових рішень;

- судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку;

- контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі Закон №1402).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 Закону №1402 судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Порядок здійснення судового контролю за виконанням рішень в цивільних справах врегульовано Розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України, статті 447-453). Місцевий загальний суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, розглядає скарги сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання ухваленого ним (місцевим загальним судом) рішення. За наслідками розгляду скарги місцевий загальний суд постановляє відповідну ухвалу.

Порядок здійснення судового контролю за виконанням рішень в господарських справах врегульовано Розділом VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень» Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; статті 339-345). Так, господарський суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, розглядає скарги сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання ухваленого ним (господарським судом) судового рішення. За наслідками розгляду скарги господарський суд постановляє відповідну ухвалу.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах відповідно до положень ст.ст. 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється двома шляхами:

1) шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений адміністративним судом строк звіт про виконання судового рішення, а також розгляду скарг про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду тобто судовий контроль за безпосереднім виконанням рішення суду в адміністративній справі відповідачем суб`єктом владних повноважень;

2) в порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, - тобто шляхом вирішення адміністративним судом позовів з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця тобто судовий контроль за процедурою виконавчого провадження, в межах якої рішення адміністративного суду виконується примусово.

Наведені норми процесуальних кодексів щодо оскарження дій/рішень виконавця (суб`єкта владних повноважень) в порядку цивільного/господарського судочинства логічно узгоджуються положеннями статті 19 КАС України, відповідно до якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

ІІ. Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404) визначає виконавче провадження як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Зі змісту ст.ст. 1, 3, 74 Закону №1404 в їх взаємозв`язку цілком очевидно, що цей закон за критерієм суб`єкта прийняття рішення, що підлягає примусовому виконанню, розмежовує виконавче провадження на такі два підвиди:

1) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження, що полягає в примусовому виконанні судових рішень.

Судовими рішеннями відповідно до статті 3 Закону №1404 є:

- судові рішення, рішення третейського суду, рішення міжнародного комерційного арбітражу, рішення іноземних судів, на примусове виконання яких у передбачених законом випадках та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України випадках, суди видають виконавчі листи та накази;

- судові накази;

- ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

- рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

2) виконавче провадження як процес примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб), при цьому такими «іншими» є усі, окрім судів, органи, що на підставі законодавства мають право приймати обов`язкові для виконання рішення.

Такими рішеннями «інших органів/посадових осіб» відповідно до статті 3 Закону №1404 є:

- виконавчі написи нотаріусів;

- посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

- постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

- постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

- рішення інших державних органів, рішення Національного банку України, накази Голови Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України або осіб, які виконують їхні обов`язки, що законом визнані виконавчими документами;

- рішення (постанови) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень;

- рішення Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю або Аудиторської палати України, які законом визнані виконавчими документами;

- рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про застосування заходів реагування у вигляді штрафу.

ІІІ. Відповідно до статті 2 Закону №1404 однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби в адміністративному та/або судовому порядку регламентує Розділ X Закону №1404, що складається з статті 74 Закону №1404, що містить такі положення:

1) частина 1 статті 74 Закону №1404 - рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Ці положення частини першої статті 74 Закону №1404 чітко узгоджуються із відповідними положеннями процесуальних кодексів в усіх видах судочинства, що регламентують порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень (наведено вище).

Системне тлумачення частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII у її взаємозв`язку з наведеними положеннями процесуальних кодексів (ГПК України, ЦПК України, КАС України) дозволяє зробити висновок, що судовий контроль за виконавчим провадженням як завершальною стадією судового процесу (виконанням судового рішення) здійснює той суд (місцевий загальний, господарський чи адміністративний), який постановив судове рішення та видав виконавчий лист/наказ. Цей судовий контроль охоплює всі стадії виконавчого провадження - від його відкриття до закінчення.

2) частина 2 статті 74 Закону №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі [щодо виконання] постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тлумачачи зміст положень ст.ст. 1, 3, 74 Закону №1404 у їх взаємозв`язку із наведеними положеннями процесуальних кодексів суд дійшов висновку, що функції судового контролю за рішеннями, діями/бездіяльністю виконавців щодо примусового виконання рішень судів та інших органів розподіляються між судами різних юрисдикцій за простою та цілком логічною формулою кожен суд контролює виконання свого судового рішення в порядку, визначеному процесуальним законодавством, на підставі якого розглянуто спір (ГПК України, ЦПК України, КАС України), а судовий контроль за виконанням рішень інших органів/посадових осіб (не судів) здійснює відповідний адміністративний суд в порядку, передбаченому КАС України.

IV. Велика Палата Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 2610/27695/2012 (№ в ЄДРСР 102221948) сформувала такі висновки щодо юрисдикції спорів, що виникають при виконанні рішень судів про стягнення аліментів:

«Оскільки предметом регулювання за указаними нормами є як визначення розміру заборгованості за аліментами, так і накладення штрафів за наявності заборгованості, порядок вирішення спору як щодо розміру заборгованості, так і про накладення штрафу з огляду на наявність заборгованості має відбуватися у межах однієї юрисдикції - у порядку цивільного судочинства, що буде відповідати принципам верховенства права та ефективності провадження як механізму судового захисту.

Скарга на постанову державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки така постанова не є постановою про накладення штрафу в розумінні частини другої статті 63 Закону № 1404-VIII, яка підлягає оскарженню до суду в порядку, визначеному частиною другою статті 74 цього Закону, тобто в порядку адміністративного судочинства.

Нормами Закону № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема, запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік (20 відсотків суми несплачених аліментів), за два роки (30 відсотків суми несплачених аліментів), за три роки (50 відсотків суми несплачених аліментів).

Дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано визначення розміру штрафу.

Згідно з пояснювальною запискою до законопроекту (прийнятий Закон № 2475-VIII) його метою було, зокрема, створення економічних передумов для подальшого вдосконалення механізму забезпечення конституційного права дітей на достатній життєвий рівень та покращення матеріального забезпечення дітей у випадках, якщо батьки не дійшли згоди щодо способу утримання дітей і такий спосіб утримання дітей вирішується судом.

Законодавець вважав, що батьки або інші особи, які виховують дитину, повинні створити такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Однією з найбільш нагальних проблем у сфері захисту прав дітей є проблема належного матеріального забезпечення. Найбільш гостро вона стоїть для дітей, які виховуються в неповних сім`ях.

Внесені до Закону № 1404-VІІІ зміни мали на меті посилення захисту прав дітей шляхом встановлення дієвого механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення в подальшому порушників від виконання призначеного стягнення за несплату аліментів. Натомість неможливість застосування частини чотирнадцятої статті 71 вказаного Закону до заборгованості, що виникла до 28 серпня 2018 року, але продовжила існувати після набрання ним чинності, нівелювала б зміни до законодавства щодо посилення захисту прав дитини.».

Вимоги позовної заяви ОСОБА_1 (боржника у виконавчому провадженні) зводяться до оскарження відмови державного виконавця закрити виконавче провадження ВП №51544744, відкрите з метою примусового виконання рішення суду в цивільній справі про стягнення аліментів, а також до похідної вимоги про зобов`язання відповідача закрити згадане виконавче провадження. Відтак, вирішення питання щодо наявності підстав для закриття виконавчого провадження відповідно до положень частини першої статті 74 Закону №1404-VIII, статей 447-453 ЦПК України належить до юрисдикції суду, який видав виконавчий документ, що виконується в межах цього провадження - тобто Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, а розгляд цих питань має відбуватися в порядку цивільного процесуального законодавства на стадії судового контролю за виконанням рішення суду в цивільній справі.

Питання щодо законності дій державного виконавця при стягненні з боржника сум штрафів, накладених з метою примусити виконати рішення суду, може розглядатися адміністративним судом лише за умови, що постанова про накладення штрафу буде виділена в окреме виконавче провадження як виконавчий документ та буде виконуватися окремо від рішення суду. В цій справі позивач просить суд зобов`язати відповідача закінчити виконавче провадження ВП №51544744, в межах якого виконавчим документом є виконавчий лист місцевого суду, виданий на виконання рішення у цивільній справі. Отже, на такі вимоги не поширюється юрисдикція адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Підсумовуючи наведені мотиви щодо юрисдикції цього спору суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про закриття провадження в цій адміністративній справі є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 19, 238, 241, 243, 248, 256, 287, 294 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та зобов`язання закінчити виконавче провадження ВП №51544744.

Роз`яснити позивачу його право звернутися до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області зі скаргою в порядку статті 447, 448 Цивільного процесуального кодексу України на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця щодо закриття виконавчого провадження ВП №51544744, відкритого на примусове виконання виконавчого листа №2-3918-2006 цього суду, виданого 23.02.2007.

Повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

СуддяМоскаль Ростислав Миколайович