Справа № 750/7246/24
Суддя: Меженнікова С. П.
Дата ухвалення: 2024-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/748/23/24
Єдиний унікальний № 750/7246/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року місто Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючої судді Меженнікової С.П.,

при секретарі Орішко К.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В :

18.05.2024, згідно відмітки на поштовому штемпелі, представник позивача за Договором доручення на представництво та ведення справ в державних органах та суді адвокат Винту Є.Ю. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з вказаним вище позовом, в якому просить скасувати постанову № 1287 від 05 квітня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 3605, 60 грн. судових витрат.

Вимоги вмотивовані тим, що 29 березня 2024 року відносно ОСОБА_1 складено протоколи серії 4 № 170, 171 про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 210 КУпАП. За результатами розгляду даних протоколів начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 постановою № 1287 від 05 квітня 2024 року на ОСОБА_1 накладено адміністартивне стягнення за ч. 2 ст. 210 КУпАП, з урахуванням ч.2 ст.36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 1700 гривень. В постанові № 1287 від 05 квітня 2024 року зазначено, що в ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним, всупереч встановленим чинним законодавством вимогам правил військового обліку, знаходячись 29.03.2024 року о 14:50 год. в м. Новоселиця Чернівецької області, відмовився від отримання направлення № 577 та проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації, тобто порушив вказані правила військового обліку, в особливий період. В позові зазначено, що обставини, зазначені в даній постанові, не відповідають дійсності, тому що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження військово-лікарської комісії а просив видати направлення на проходження військово-лікарської комісії за місцем проживання, так як сумнівався в об`єктивності рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 через упереджене ставлення до нього. Вважає, що Бутовець, пройшовши військово-лікарську комісію в четвертому ІНФОРМАЦІЯ_4 був би позбавлений можливості надати медичні документи, які знаходяться в лікарні у сімейного лікаря за місцем його проживання, для повного та об`єктивного дослідження стану його здоров`я, для визначення ступеня придатності до військової служби. За таких обставин вважає, що протокол серії 4 № 170 від 29.03.2024 є безпідставним, так як представники ТЦК не взяли до уваги прохання ОСОБА_1 видати направлення на проходження BЛK за місцем проживання. Щодо протоколу серії 4 №171 від 29.03.2024 вказує, що його було складено з порушенням строків, визначених КУпАП, а саме - не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення. В даному випадку, згідно протоколу №171, правопорушення вчинено 28 лютого 2024 року, а протокол складено 29 березня 2024 року. Окрім цього, вважає, що протоколи були складені особами, які не мали повноважень на їх складання. Крім того, зазначає, що у постанові відсутні жодні мотиви відмови в задоволенні поданих 03.04.2024 заяв ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень за ч. 2 ст. 210 КУпАП. За вказаних обставин просить скасувати оскаржувану постанову.

Представником позивача разом з позовом подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом та докази поважності причин його пропуску.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду обґрунтована тим, що оскаржувану постанову позивач не отримував, оскаржувана постанова була отримана на запит адвоката 16.05.2024, а тому просить визнати поважною причину пропуску строку та поновити строк на звернення до суду.

Відповідачем подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в порядку ст.123 КАС України, у зв"язку з пропущенням позивачем строків звернення до суду з даним адміністративним позовом, вказуючи, що сторона позивача свідомо зловживала своїми процесуальними правами та не цікавилися рухом своєї справи.

Представником позивача подано заперечення на клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в якому просить відмовити в задоволенні даного клопотання відповідача, вказуючи, що доводи відповідача про зловживання процесуальними правами є безпідставними.

Вирішуючи заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами ч. 1 та ч.6 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зважаючи на те, що матеріали справи не містять відомостей про ознайомлення позивача, його представника, з оскаржуваним рішенням до 16.05.2024, суд приходить до висновку, що при поданні позовної заяви заявник пропустив строк звернення до суду з поважних причин, а відтак, відповідна заява позивача про поновлення строку звернення до суду підлягає задоволенню.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 травня 2024 року адміністративну справу передано за підсудністю до Чернігівського районного суду Чернігівської області за правилами статті 29 КАС України.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 червня 2024 року на підставі ст. 30 КАС України адміністративна справа прийнята до провадження та відкрито провадження в адміністративній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

09.07.2024 відповідачем подано до суду відзив, в якому сторона відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на правомірність та законність спірної постанови, дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, наявність достатніх доказів, що підтверджуються факт вчинення позивачем інкримінованих йому адміністративних правопорушень, а також, що протоколи, на підставі яких було винесено оскаржувану постанову, були складенні уповноваженою особою, а зазначена в протоколі серії 4 №171 дата 28.02.2024 є технічною помилкою (опискою).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 29 березня 2024 року інспектором відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 складено Протокол серії 4 №170 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП про те, що 29 березня 2024 року о 15:00 годині, ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, всупереч встановленим чинним законодавством вимогам правил військового обліку, знаходячись 29.03.2024 о 14:50 год. в м.Новоселиця Чернівецького району та області, відмовився від отримання направлення №577 та проходження військово лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації, чим порушив вимоги абз.7 ч.3, абз.3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ та вимоги Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 року №1487, що призвело до порушення правил військового обліку в особливий період, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП.

Вказаний протокол складено у присутності 2 свідків, підписано особисто ОСОБА_1 , якому роз`яснено ст. 63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 14 год. 00 хв. 05 квітня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Окрім того, зі змісту протоколу вбачається, що до нього додано копію паспорта, копію направлення на ВЛК та зазначено про відмову ОСОБА_1 від дачі пояснень.

Згідно акту про відмову від проходження медичного огляду ВЛК від 29 березня 2024 року, складеного інспектором відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 , в присутності двох свідків, ОСОБА_1 29.03.2024 року о 14 год. 50 хв., з метою визначення ступеню придатності для проходження військової служби, відмовився отримувати направлення на медичний огляд ВЛК та відмовився проходити комісію.

Також, 29 березня 2024 року інспектором відділення обліку мобілізаційної роботи четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно ОСОБА_1 складено Протокол серії 4 №171 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП про те, що він, 28 лютого 2024 року о 15:10 годині, будучи військовозобов`язаним, всупереч вимог ч.4 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», порушив Правила військовго обліку, а саме: у воєнний час виїхав з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП.

Вказаний протокол складено у присутності 2 свідків, підписано особисто ОСОБА_1 , якому роз`яснено ст. 63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 14 год. 20 хв. 05 квітня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зе результатом розгляду Протоколу серії 4 №170 та Протоколу серії 4 №171 про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП, 05 квітня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 винесена постанова №1287 за справами про адміністративне правопорушення, якою на ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ч.2 ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, всупереч встановленим чинним законодавством вимогам правил військового обліку, знаходячись 29.03.2024 о 14:50 год. в м.Новоселиця Чернівецького району та області, відмовився від отримання направлення №577 та проходження військово лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації, тобто порушив вказані правила військового обліку, в особливий період. Зазначається, що ОСОБА_1 , своїми протиправними діями (бездіяльністю) порушив вимоги абз.7 ч.3, абз.3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ та вимоги Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 року №1487, що призвело до порушення ним правил військового обліку, вчиненого в особливий період. Тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, всупереч встановленим чинним законодавством вимогам правил військового обліку, виїхав з місця проживання без дозволу керівника відповіданого районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, чим порушив вимоги ч.4 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та Правила військовго обліку, відповідно до якої у воєнний час забороняється виїзд призовників військовозобов"язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що призвело до порушення ним правил військового обліку, вчиненого в особливий період. Тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП.

Не погоджуючись із вищезазначеною постановою про адміністративне правопорушення, з метою відновлення порушеного права, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ст.210 КУпАП, порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У відповідності до положень ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Верховний Суд у листі від 13.07.2018 № 60-1543/0/2-18 повідомив, що особливий період діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію".

Згідно Указу Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

Щодо правопорушення, викладеного в протоколі №171 від 29.03.2024 за фактом виїзду з місця проживання без дозволу керівника відповідного ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стаття 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає порядок взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього, зокрема, частини 1 та 2 регламентують правила взяття на облік, частини 3 і 5 - зняття з обліку при зміні місця проживання.

Частиною 4 вказаної норми встановлено, що у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника).

З огляду на те, що ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлює заборону виїзду військовозобов`язаних з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки у воєнний час, підлягає застосуванню спеціальний закон, яким є Закон України «Про правовий режим воєнного стану», стаття 8 якого передбачає заходи правового режиму воєнного стану.

Одним з таких заходів є передбачена п. 16 ч. 1 ст. 8 заборона громадянам, які перебувають на військовому або спеціальному обліку у Міністерстві оборони України, Службі безпеки України чи Службі зовнішньої розвідки України, змінювати місце проживання (місце перебування) без дозволу військового комісара або керівника відповідного органу Служби безпеки України чи Служби зовнішньої розвідки України.

Аналогічна норма міститься в ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якої громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третій цієї статті.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Аналіз зазначених законодавчих норм однозначно свідчить про те, що ч. 4 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлює заборону у воєнний час виїзду призовників, військовозобов`язаних та резервістів без дозволу керівника відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з місця проживання саме в розумінні зміни місця проживання.

Згідно копії паспорту позивача, протоколів про адміністративне правопорушення серії 4 №170, серії 4 №171, постанови про адміністративне правопорушення №1287 від 05.04.2024, позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 . Ця ж адреса вказана позивачем і у позовній заяві. Жодних доказів про те, що позивачем змінено місце проживання, матеріали справи не містять.

Відповідач, на якого відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження зміни позивачем місця проживання і вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, зокрема, порушення вимог ч. 4 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», викладеного в протоколі №171 від 29.03.2024, та правомірності оскаржуваної постанови в цій частині.

Щодо правопорушення, викладеного в протоколі №170 від 29.03.2024 за фактом відмови від проходження ВЛК.

Частиною третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII ) передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період ( ч.9 ст.1 Закон №2232-XII).

За приписами ч. 7 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до абзацу 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на момент складення оскаржуваної постанови), громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України.

Згідно п.п.4 п.1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, що є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року (в редакції чинній на момент складення оскаржуваної постанови), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань приписки, призовних комісій або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у Службі зовнішньої розвідки - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки.

Згідно із ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до пп.3.1., 3.2 глави 3 розділу ІІ наказу Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 року "Про затвердження Положення про військоволікарську експертизу в Збройних Силах України" медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ІНФОРМАЦІЯ_7 на збірних пунктах районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_6 або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Слід зазначити, що згідно зі статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ від 23 лютого 2022 р. №154 (далі - Положення № 154), - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення та визначає функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу (п.п. 12-13 Положення № 154).

Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402) яким затверджено процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, визначеними у главі 2 цього розділу.

Відповідно до п. 1.1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

За визначенням, що міститься у п.1.2 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I - II груп патогенності; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Аналізуючи вищенаведені правові положення, встановлено, що відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, адже Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 чітко регламентований прямий обов`язок проходити ВЛК з метою якісного проведення призову громадян на військову службу за станом здоров`я та неможливість відмовитися від проходження ВЛК.

Абзацом 12 п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки від 23 лютого 2022 р. № 154 визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів):

на військову службу за призовом осіб офіцерського складу;

на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Як підтверджено матеріалами справи, уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_6 29.03.2024 щодо ОСОБА_1 було складено направлення № 4/577 для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації.

Проте, позивач від отримання зазначеного направлення та проходження військово-лікарської комісії відмовився, що підтверджується актом про відмову від отримання направлення на ВЛК та проходження військово-лікарської комісії, та даними складеного у присутності свідків протоколу про адміністративне правопорушення серія 4 №170 від 29.03.2024.

Вказана обставина позивачем будь-якими доказами спростована не була, більше того, останній у своєму позові фактично не заперечує своєї відмови від отримання направлення та проходження ВЛК, мотивуючи це незаконністю дій працівників ТЦК, оскільки позивач вважає, що має проходити ВЛК за місцем проживання. Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутня інформація щодо звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем зареєстрованого проживання та проходження військово-лікарської комісії.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачу у будь-якому випадку необхідно було одержати направлення на ВЛК, а не відмовлятись від його отримання, а в подальшому, у випадку порушення його прав, оскаржити дії ІНФОРМАЦІЯ_6 у вищому органі або в суді. Однак позивач зазначену вище вимогу норми закону не виконав, від проходження військово-лікарської комісії відмовився, а тому в цій частині на законних підставах був притягнутий до адміністративної відповідальності. Доводи позивача зазначені в позовній заяві не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Щодо доводів сторони позивача про відсутність у інспектора відділення обліку мобілізаційної роботи четверого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 права складати протоколи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Перелік осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення визначено ст. 255 КУпАП. У даному переліку, як і у КУпАП в цілому не визначено осіб, які б мали право складати протокол про адміністративне правопорушення визначене ч. 2 ст. 210 КУпАП в редакції на момент вчинення правопорушення.

За загальним правилом протокол про адміністративне правопорушення це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП, а саме складання протоколу - це процесуальна дія суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення, тобто за своїм змістом протокол не є самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, а лише фіксує у собі обставини, які має розглянути відповідний орган чи посадова особа для прийняття рішення по суті.

До свого відзиву на позовну заяву відповідачем надано суду копію наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №76 від 29.03.2024 згідно, якого уповноваженими на складання протоколів про адміністративні правопорушення у відділах ІНФОРМАЦІЯ_8 визначено всіх військовослужбовців (крім водіїв) та працівників.

Відповідно ст. 235 КУпАП чітко визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином системний аналіз вказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що складення протоколів серії 4 №170 від 29.03.2024, серії 4 №171 від 29.03.2024 відбувалось особою уповноваженою начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Твердження сторони позивача про відсутність в оскаржуваній постанові мотиву відмови в задоволенні заяви від 03.04.2024 про закриття провадження у справі у зв"язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, є безпідставними, оскільки у постанові №1287 від 05.04.2024 зазначено про розгляд даних заяв, про прийняте по ним рішення та мотиви відхилення доводів заяви.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що відповідач довів перед судом правомірність рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210 КУпАП - за фактом відмови від проходження ВЛК, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. В той же час, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами вчинення позивачем правопорушення за ч.2 ст. 210 КУпАП - за фактом виїзду з місця проживання без дозволу керівника відповідного ІНФОРМАЦІЯ_6 , що виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за цією нормою КУпАП, а тому в цій частині постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Відповідачем - начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 при винесенні оскаржуваної постанови було застосовано положення ч. 2 ст. 36 КУпАП та накладено на позивача адміністративгне стягнення за ч.2 ст.210 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 1700 грн.

Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, оскаржувана постанова у частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП за фактом виїзду з місця проживання без дозволу керівника відповідного ІНФОРМАЦІЯ_6 , підлягає скасуванню із закриттям справи в цій частині у зв"язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а в частині накладення стягнення за скоєння ним правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП - за фактом відмови від проходження ВЛК, підлягає зміні, до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення за скоєння поравопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП за фактом відмови від проходження ВЛК, у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Враховуючи наведене, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду за те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, його судові витрати по справі підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог (1/2).

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 10, 72, 73, 74, 75, 77, 229, 242, 243, 244, 245, 246, 286 КАС України, ст. ст. 7, 9, 22, 210, 247, 251, 254, 256, 268, 278, 280, 287, 288, 289, 293 КУпАП, суд

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративними позовом про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити частково.

Постанову № 1287 від 05 квітня 2024 року за справою про адміністративне правопорушення в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП за фактом виїзду з місця проживання без дозволу керівника відповідного ІНФОРМАЦІЯ_6 скасувати та закрити справу в цій частині у зв"язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП за фактом відмови від проходження ВЛК, постанову № 1287 від 05 квітня 2024 року - змінити, та накласти на ОСОБА_1 за вчинення даного адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення, передбачене ч.2 ст.210 КУпАП, у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн (одна тисяча п"ятсот гривень 00 копійок) та судовий збір у розмірі 302,80 грн (триста дві гривні 80 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручена в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 23 вересня 2024 року.

Суддя: С.П. Меженнікова