Справа № 380/3108/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/3108/23 пров. № А/857/16693/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду з питань змін чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення (головуючий суддя Мартинюк В.Я.), ухвалену у відкритому судовому засіданні м. Львів о 11 год. 14 хв. 18 червня 2024 року, повне судове рішення складено 19 червня 2024 року, у справі №380/3108/23 за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про визнання наказу протиправним та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Державного агентства лісових ресурсів України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства лісових ресурсів України №21-к від 12.01.2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на державній службі на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства з 13.01.2023 року; стягнуто з Державного агентства лісових ресурсів України на користь ОСОБА_1 91333 (дев`яносто одну тисячу триста тридцять три) грн. 32 коп. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів; в решті позову відмовлено; рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 24589 (двадцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 82 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів допустити до негайного виконання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2023 року апеляційну скаргу Державного агентства лісових ресурсів України залишено без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року по справі №380/3108/23 скасовано та прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства з 13 січня 2023 року; в іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року по справі №380/3108/23 - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.02.2024 року касаційну скаргу Державного агентства лісових ресурсів України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2023 року задоволено частково; касаційну скаргу Державного агентства лісових ресурсів України на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2023 року залишено без задоволення; касаційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2023 року задоволено; постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2023 року скасовано; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року залишено в силі; ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2023 року залишено без змін; поновлено виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2023 року у частині стягнення з Державного агентства лісових ресурсів України на користь ОСОБА_1 91 333 (дев`яносто одну тисячу триста тридцять три) грн. 32 коп. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів, крім суми стягнення за один місяць у розмірі, що підлягає до негайного виконання.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 року заяву представника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі №380/3108/23 та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року у справі №380/3108/23 задоволено частково: зобов`язано Державне агентство лісових ресурсів України подати у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали звіт про виконання постанови Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі №380/3108/23 та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року у справі №380/3108/23; в іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 з питань судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі відмовлено у прийнятті звіту Державного агентства лісових ресурсів України від 30.04.2024 року про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року у справі №380/3108/23 та постанови Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі №380/3108/23 в частині поновлення на посаді. Зобов`язано Державне агентство лісових ресурсів України подати до 03.06.2024 року звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року у справі №380/3108/23 та постанови Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі №380/3108/23 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства з 13.01.2023 року, з урахуванням правових висновків зроблених судом у даній ухвалі. Стягнуто з керівника Державного агентства лісових ресурсів України ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 штраф у розмірі 30280 грн. 00 коп. Стягнуто з керівника Державного агентства лісових ресурсів України ОСОБА_4 на користь Державного бюджету України штраф у розмірі 30280 грн. 00 коп.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення від 03.06.2024 року відмовлено.

Відмовляючи у заяві суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач отримував виконавчий лист в частині примусового виконання рішення суду щодо поновлення його на посаді Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, та звертався для примусового виконання рішення суду першої інстанції у зазначеній частині, отже як наслідок, не набув статусу стягувача та не перебуває на стадії примусового виконання судового рішення, що не дозволяє йому згідно положень ч.1 ст.378 КАС України звертатись до суду зі згаданою заявою, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про встановлення чи зміни способу або порядку виконання рішення. Окрім того додатково зазначив, що позивачем не подано, а матеріали справи не містять доказів у підтвердження обставин зміни статусу Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства як такого, що виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на що наголошено Верховним Судом у постанові від 29.02.2024 року. Констатував про незміну обставини з приводу поновлення позивача на посаді на час прийняття судових рішень судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій та на час розгляду даної заяви, що є наслідком відсутності у суду правових підстав, передбачених ч.3 ст.378 КАС України для зміни способу та порядку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати таку скасувати та прийняти ухвалу, якою змінити спосіб виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 року та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Судом не вказано жодну обставину чи доказ, які б свідчили про допуск позивача до виконання трудових обов`язків, тобто не встановлено склад правопорушення з боку відповідача.

Державне агентство лісових ресурсів України та ОСОБА_2 подали на адресу апеляційного суду відзиви в яких зазначили, що із наведеними в апеляційній скарзі аргументами відповідача щодо незаконності та необґрунтованості ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі № 380/3108/23 щодо зміни способу виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 року не погоджуються, просять її відхилити.

В судовому засіданні представник апелянта та апелянт апеляційну скаргу підтримали. Представник відповідача та представник третьої особи щодо апеляційної скарги заперечили, просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 року заяву представника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі №380/3108/23 та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року у справі №380/3108/23 задоволено частково та зобов`язано Державне агентство лісових ресурсів України подати у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали звіт про виконання постанови Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі №380/3108/23 та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року у справі №380/3108/23.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 з питань судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі відмовлено у прийнятті звіту та зобов`язано Державне агентство лісових ресурсів України подати до 03.06.2024 року звіт про виконання судових рішення зі стягненням з керівника Державного агентства лісових ресурсів України Смаль Віктора Ігоровича на користь ОСОБА_1 та Державного бюджету України штраф по 30280 грн. 00 коп.

03.06.2024 року від представника позивача надійшла заява, в якій він зазначає, що Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства хоча де-юре існує, однак де-факто припинило існувати, оскільки листом Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства підтверджено, що на балансі Тернопільського обласного управління службових приміщень та обладнань немає, штатний розпис і структура відсутні на 2023 рік. Основна діяльність припинена, кошторис відсутній. Листом ГУ ДПС у Тернопільській області підтверджено, що в межах процедури ліквідації були проведені документальні виїзні перевірки у зв`язку із припиненням юридичної особи. Листом ГУ Державної казначейської служби у Тернопільській області підтверджено, що всі рахунки закриті та подано ліквідаційну звітність. Наведені обставини свідчать, що в Тернопільському обласному управлінні лісового та мисливського господарства відсутні засоби для виконання функцій та працевлаштування працівників. Стверджує, що відповідач лише формально видав наказ про поновлення на посаді, однак не виконав рішення судів та не поновив його на роботі. Вказує, що у даному випадку наявні обставини, які роблять неможливим виконання судового рішення, що у свою чергу свідчить про неможливість у повному обсязі відновити порушене право на працю. Просить змінити спосіб виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 року в частині поновлення на посаді начальника Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з таких мотивів.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Так, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Так, зокрема у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Верховний Суд підкреслив, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Частиною першою ст.378 КАС України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно ч.3 ст.378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Виконавче провадження, як це зазначено у ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404 (далі-Закон №1404), як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.3 ст.33 Закон №1404, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Так, з аналізу змісту частини першої ст.378 КАС України, ст.ст.1 та 33 Закону №1404, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що процесуальна норма визначає чіткий перелік суб`єктів, які можуть звернутись із заявою про встановлення чи зміну способу або порядку виконання рішення, та такими є лише стягувач чи державний виконавець, які згідно приписів в тому числі матеріальної норми, реалізовують свої права чи, відповідно, компетенцію на завершальній стадії судового провадження і примусового виконання судового рішення.

Аналіз статті 4 Закону №1404, яка визначає вимоги щодо виконавчих документів зокрема п.6 ч.1, у якій зазначено, що у виконавчому документів зазначаються дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню), дає підстави вважати, що на судове рішення чи то таке, що набрало законної сили, чи то таке, що підлягає негайному виконанню, за заявою стягувача видається виконавчий документ. Відмінність вищезазначених виконавчих документів полягає лише у вказівці на дату набрання рішенням законної сили, чи то у вказівці, що таке підлягає до негайного виконання.

Як це правильно зазначив суд першої інстанції, та такі обставини підтвердили позивач і його представник у суді апеляційної інстанції, доказів того, що позивач отримував виконавчий лист в частині негайного виконання рішення суду щодо поновлення позивача на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, та звертав такий до примусового виконання у зазначеній частині, матеріали справи не містять.

Окрім того суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять також відомостей щодо отримання позивачем будь-яких листів на виконання рішень про його поновлення на посаді, та відповідно і звернення таких до примусового виконання.

Як наслідок, як це правильно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_1 не набув статусу стягувача та не перебуває на стадії примусового виконання судового рішення, як завершальній стадії судового провадження, що не давало йому підстав згідно положень ч.1 ст.378 КАС України звертатись до суду зі заявою від 03.06.2024 року про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення.

Дана підстава для відмови у задоволенні заяви про встановлення чи зміни способу або порядку виконання рішення є самостійною та достатньою.

Суд апеляційної інстанції водночас вважає за доцільне зазначити, що стадія негайного виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 року щодо звернення такого до виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства вичерпала свою дію в часі в день постановлення Восьмим апеляційним адміністративним судом постанови від 08.06.2023 року, а відтак помилковими є аргументи скаржника в частині тлумачення ним фактичних обставин щодо відновлення його трудових прав з покликанням на невиконання відповідачем судового рішення, в якому зазначено про виконання його негайно.

Зазначена позиція суду підтверджується і тим фактом, що позивача, на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду постанови від 08.06.2023 року, було поновлено на посаді начальника Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, а скасування Верховним Судом постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2023 року та залишення рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 в силі автоматично не повертає сторін на стадію звернення такого рішення суду першої інстанції до негайного виконання в частині щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Розглядаючи питання наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, суд першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, також зазначив таке.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції у цій справі та, поновлюючи ОСОБА_1 на посаді начальника Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, зазначив:

«Враховуючи вказаний план заходів, відсутність структури управління, штатного розпису, кошторису про фінансування, відсутність майна на балансі Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, колегія суддів дійшла висновку, що поновлення позивача на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства не відновить його порушеного права на працю, оскільки відповідно до Постанови №1003 територіальні органи Держлісагентства, які ліквідуються згідно з п.1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Держлісагентства.

З огляду на те, що Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства відповідно до даних внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зареєстроване 09.12.2022, тому відповідно до положень Постанови №1003, а також з урахуванням наказу Держлісагентства України №1008 від 09.11.2022 Про затвердження Положення про Південно-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства та штатного розпису апарату Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства на 2023 рік від 30.12.2022, Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства фактично з моменту реєстрації Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства припинило здійснювати свої функції, які у зв`язку з реорганізацією юридичної особи публічного права перейшли до Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства».

При цьому у постанові від 29.02.2024 року у даній справі Верховний Суд зазначив наступне: «У випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Так, поновлюючи позивача на посаді начальника Південно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, суд апеляційної інстанції не врахував вищезазначену правову позицію Верховного Суду, а тому такі висновки суду апеляційної інстанції є помилковими.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивача було протиправно звільнено з посади начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, оскільки відбулася реорганізація державного органу - Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, а не його ліквідація. Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарство не припинено та перебуває в процесі припинення, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Так, як це слушно зазначив суд першої інстанції, зміст наведених судових рішень вказує на те, що обставини поновлення позивача на посаді у Південно-Західному міжрегіональному управлінні лісового та мисливського господарства (правонаступника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства) вже розглядались судами (постанова суду апеляційної інстанції), а протиправність висновків щодо цих обставин констатовані Верховним Судом.

При цьому, зміст заяви від 03.06.2024 року та додаткові пояснення від 17.06.2024 року з посиланням на правові позиції Верховного Суду, вказують на те, що позивач фактично просить прийняти суд те саме судове рішення, але в іншому процесуальному порядку - ст.378 КАС України.

Додатково слід зазначити, що сторонами не подано, а матеріали справи не містять доказів у підтвердження обставин зміни статусу Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства як такого, що виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на що наголошено Верховним Судом у постанові від 29.02.2024 року.

Оскільки обставини з приводу поновлення позивача на посаді на час прийняття судових рішень судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій та на час розгляду даної заяви не змінились, у суду відсутні правові підстави передбачені ч.3 ст.378 КАС України для зміни способу та порядку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 року.

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов слушного висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача від 03.06.2024 року.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, правові позиції Верховного Суду, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 з питань змін чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 19.09.2024 відповідно до ч.3 статті 321 КАС України