Справа № 260/6053/24
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2024-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову

19 вересня 2024 рокум. Ужгород№ 260/6053/24
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі представника Чопика Володимира Володимировича (90401, Закарпатська область, м. Хуст, вул. Шевченка, 25а) до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним протоколу та зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2024 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою просить: 1) визнати незаконним та скасувати протокол № 20 від 15 серпня 2024 року комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу в частині відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до пункту 10 частини 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцю АДРЕСА_2 ; 2) зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу повторно прийняти заяву про надання відстрочки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцю АДРЕСА_2 відповідно до постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 року та надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно пункту 10 частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить суд зупинити дію оскаржуваного рішення, протокол № 20 від 15 серпня 2024 року комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу в частині відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до пункту 10 частини 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 , заборонити ІНФОРМАЦІЯ_4 вчиняти дії по призову ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 , на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Відповідно до статті 154 частини 1 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Приписами статті 154 частин 2, 3 КАС України визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Суд не вбачає необхідності для повідомлення учасників справи, та для виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, також немає необхідності для призначення її розгляду у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін. Відтак, розгляд поданої заяви проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

У зв`язку із наведеним, на підставі статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (в тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В обґрунтування необхідності застосування вказаного виду забезпечення позову, позивач посилається на ту обставину, що на підтвердження факту, що він є особою, яка є опікуном недієздатної особи було подано рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області № 2о-207/09 від 29 липня 2009 року та ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за № 686/6278/15-ц від 27 квітня 2015 року належно завірені, та які набрали законної сили, а також інші відповідні документи належним чином завірені. В резолютивних частинах вказаного рішення та ухвали не вказано строку дії згідно вимог частини 6 статті 300 ЦПК, оскільки на момент винесення рішень таких вимог просто не існувало, вони з`явилися пізніше в редакції Цивільно процесуального кодексу України від 15 грудня 2017 року. Також в ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року, в зв`язку зі змінами не вказано, що дані рішення якимось чином треба підтверджувати для визнання їх «ДІЙСНИМИ». Зазначає, що у разі його мобілізації опіка над недієздатною особою буде неможливою, що призведе до негативних наслідків не тільки для позивача, який є опікуном недієздатної особи, але і для неї, особи яка позбавлена дієздатності.

Дослідивши подану позивачем заяву про забезпечення позову та наведені в ній підстави для вжиття відповідних заходів, провівши аналіз положень чинного законодавства України, що регулює порядок забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Положеннями частини 1 статті 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 КАС України передбачено що, забезпечення позову допускається до пред`явлення позову, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Як передбачено частиною першою статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).

За приписами частин 4, 6 статті 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову; для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

В силу пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

З огляду на зміст заяви про забезпечення позову позивач просить зупинити дію акту індивідуальної дії.

Згідно з пунктом 19 частини 1 статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Рішення про відмову в наданні відстрочки було вичерпано з моменту його прийняття, а отже відсутня можливість його зупинення.

Окрім того, не зупинення дії рішення про відмову в наданні відстрочки не означає автоматичний призов позивача до Збройних Сил України, оскільки оскаржуване рішення як акт індивідуальної дії за своїм змістом не містить зобов`язань для позивача чи відповідача до дій. Відповідно, такий акт не може породжувати безпосередньо наслідки, визначені пунктом 1 частини 2 статті 150 КАС України, як підстава для забезпечення позову. Можливі дії відповідача, які позивач описує в заяві про забезпечення позову, стосуються можливого майбутнього виконання відповідачем його управлінських повноважень і такі дії не охоплені предметом позову в даній справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Згідно з частиною 5 статті 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 150-154, 248, 256, 294 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним протоколу та зобов`язати вчинити дії - відмовити.

2. Ухвалу суду про відмову у забезпечення позову може бути оскаржено.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суд суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.В.Скраль