Справа № 308/10713/24
Суддя: Дегтяренко К. С.
Дата ухвалення: 2024-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року м.Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді Дегтяренко К.С.

з участю секретаря судових засідань Чейпеш В.В.

за участі учасників справи:

представника позивача: Ференцюк М.В.

представник відповідача Білова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ужгород матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне порушення,-

встановив:

24 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне порушення серії ЕНА №2242500 від 26 травня 2024 року про накладення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позов мотивує тим, 26 травня 2024 о 14:23 на трасі М06 Київ-Чоп 745 км с. Неліпино інспектором З роти УПП бат Управління патрульної поліції в Закарпатській області Сівач Ганна Михайлівна винесла постанову Серія ЕНА №2242500 за тих обставин, що позивач рухався зі швидкістю 78 км/год, чим перевищив допустиме обмеження швидкості в населеному пункті с. Неліпино на 28 км/год чим порушив п. 14.4 ПДР, що є порушенням ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вказана постанова заперечується у зв`язку з не відповідність фактичних обставин тим, що вказані в постанові, а саме в оскаржуваній постанові вказано, що до неї додається фото, однак такі до постанови додано не було.

Постанову складено відповідачем на основі використання приладу Trucam ЕС008427, що здійснено з рук. Разом з тим, позивач зазначає, що прилад Trucam не підлягає використанню з рук як це здійснено інспектором поліції ОСОБА_2 та поліцейським, який тримав Trucam в руках, про що повідомили позивача. Поліцейськими здійснено саме фото, яке не відображає рух автомобіля, а не відео задля того аби приховати використання Trucam з рук на випадок оскарження постанови адже відповідний прилад забезпечує відео фіксацію, а не фото фіксацію обставин. Зазначає, що відсутні правові підстави для використання лазерного вимірювача швидкості Trucam, оскільки автоматичний режим передбачає роботу виключно з триноги або штативу, обирається за допомогою системних опцій і не допускає втручання людини в процес фіксації правопорушень, інакше результат виміру швидкості можна поставити під сумнів.

На думку позивача, місці здійснення фото чи відео фіксації, що вказане в постанові відсутній попереджувальний знак про здійснення відео чи фото фіксації контролю швидкості, а саме300 метрів до місця здійснення відео чи фото фіксації відсутній попереджувальний знак про те, що надалі здійснюється відео чи фото фіксація контролю швидкості, так як і на відповідній ділянці руху відсутній знак населений пункт, а навколо місцевість густа лісиста місцевість.

Крім того позивач зазначив, що за його автомобілем впритул рухався інший автомобіль РАВ4, порушуючи правила про дистанцію руху, а тому різке зниження швидкості неминуче призвело б до створення аварійної ситуації, на що патрульна поліції відповідала, що він поїхав і його не зупинили, отже відповідач встановив, що наступний автомобіль їхав впритул до авто позивача та його зупинка призвела б до створення аварійної ситуації.

ОСОБА_1 в поданій позовній заяві також зазначає, вимірювання швидкості здійснював один поліцейський, а представлявся інший. В той час як постанову складав інший поліцейський роз`яснювала права інша поліцейська, яка так і не змогла це завершити, оскільки на швидкості проїхала вантажівка. Після того як патрульна ОСОБА_3 відійшла, вона перейшла на іншу частину дороги і вже повернулась з постановою. Прилад Trucam тримав в руках інший поліцейський, з ним він ходив по проїжджій частині і його він показав із фотографією на міні екрані, на якому нічого не було видно в силу розміру екрану, а також і через сонце в зеніті. Таким чином постанову винесено поліцейською, яка не здійснювала фіксування на Trucam. Патрульна ОСОБА_3 стояла з іншої частини дороги, від тієї де здійснювалось фіксування і виконала лише зупинку автомобіля позивача. На зауваження про використання приладу з рук поліцейський, який не ОСОБА_3 радісно, що саме так ним здійснено, оскільки прилад ручний.

Враховуючи вищевказане, позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕНА №2242500 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУПАП та закрити провадження в адміністративній справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

22 липня 2024 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення ч.1 ст.122 КУпАП, процедура та порядок складання адміністративних матеріалів були дотримані. Постанова обґрунтована та винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством.

Крім того зазначає, що оскаржувана постанова накладає адміністративне стягнення на позивача за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпеченння безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 є засобом вимірювальної техніки, а не пристроєм, що здійснює автоматичну фото- та відеозйомку. Аналогічної позиції притримується Сьомий апеляційний адміністративний суд (постанова від 13.04.2021 у справі № 686/30567/20), де суд акцентував увагу, на тому що згідно інформації ДП «Укрметртестстандарт», лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Також вказує, що фіксація порушення ПДР Бородовськ ОСОБА_4 здійснювалась в ручному режимі. Таким чином чинний ПДР не містить обов`язкової вимоги щодо позначення місць контролю за швидкісним режимом в ручному режимі спеціальними дорожніми знаками (така вимога є виключно до автоматичної відеоФіксації порушень ПДР ).

Роздруківка з приладу TruCam має географічні координати отримані за допомогою GPS, вважає помилковим твердження Позивача про те, що неможливість встановити чи рухався останній у межах населеного пункту, оскільки відповідно до сервісу Google maps GPS 48°33'27.46 " N 23°0'09.03 " E пролягає саме через населений пункт Неліпино, Закарпатської області. Також зазначив, що пояснення в позовній заяві, що зупинку транспортного засобу здійснив один поліцейський, а розгляд справи проводив інший вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку з притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача.

Просила залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заву без задоволення.

25 червня 2024 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області адміністративний позов було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.

03 липня 2024 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у вказаній справі відкрито провадження із викликом (повідомленням) сторін.

В судовому засіданні 18 вересня 2024 року:

- позивач не з"явився, в матеріалах справи наявне клопотання про проведення розгляду справи у його відсутності;

- представник відповідача в судове засідання не з"яиввся, подав відзив на позовну заяву, будь яких інших заяв не подав. Про день час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку.

Відповідно до ч.1ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Сторони належним чином повідомленні про день, час та місце розгляду справи, позивач скористався своїм правом на подання заяв про проведення судового засдіання у його відсутності, а тому, відповідач належно повідомлений, про що свідчить довідка про доставку електронного документу, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання у відсутності належно повідомленого позивача, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР) та ст.286 КАС України.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно правових актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Судом встановлено, 26.05.2024 року під час несення служби працівниками управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 008427, за адресою: Закарпатська область, автомобільна дорога М-06 «Київ-Чоп» км. 745 (населений пункт Неліпино, Закарпатської області), було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу «TOYOTA RAV4» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався швидкістю 78 (сімдесят вісім) км/год, в населеному пункті, чим перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху на 28 (двадцять вісім) км/год, порушивши п. 12.4 ПДР України, що є порушенням ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Відповідно до п. 1.10 ПДР України населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються знаками 5.45, 5.46, 5.47, 5.48.

Обмеження швидкості 50 км/год. стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту», дія цього обмеження скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту». Відповідно до п. 10.7.39 ДСТУ 4100-2014 Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування знаки 5.45 Початок населеного пункту і 5.46 Кінець населеного пункту повинні застосовуватись для позначення населеного пункту (відповідно початку та кінця), в якому діють спеціальні вимоги, що регулюють порядок руху в населених пунктах, і установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо заперечень позивача, що прилад «TruCam» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, то суд зазначає наступне.

Так, Закон України «Про Національну поліцію» 02.07.2015 року № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» сертифікат перевірки типу засобу вимірювальної техніки є документом, який засвідчує, що тип засобу вимірювальної техніки затверджено.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Так, відповідно до наявного у матеріалах справи сертифікату відповідності, а також свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26699 виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 02.12.2022 року та чинного до 02.12.2023 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 ТС 008401 є придатним до застосування.

Правомірність використання виробу «TruCam LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., США, також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 24.12.2020 №04/05/02/-3562, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 10116:2019, із довжиною ключа 128 біт.

Стаття 40 Закон України «Про Національну поліцію» регулює застосування працівниками поліції технічних приладів та технічних засобів.

Відповідно до ст. 40 цього Закону (в редакції статті 40 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1231-IX від 16.02.2021 року), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Аналіз вищенаведеної статті, надає суду підстави для висновку, що цією правовою нормою не передбачено, що при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу, фото- і відеотехніка, з допомогою якої здійснюється така фіксація, обов`язково повинна бути розміщена стаціонарно вмонтованим способом.

Отже, твердження позивача, що ручне розміщення засобів фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закон України «Про Національну поліцію» є помилковим, а тому не може бути безумовною підставою для скасування оскарженої постанови.

Суд вважає недоцільним посилання позивача на те, що прилад TruCam не може застосовуватися працівниками поліції, тримаючи в руці.

Дане твердження є хибним з тих підстав, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;

4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;

5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото-і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Разом з цим, оскаржувана постанова накладає адміністративне стягнення на позивача за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 є засобом вимірювальної техніки, а не пристроєм, що здійснює автоматичну фото- та відеозйомку.

Суд звертає увагу, на тому що згідно інформації ДП «Укрметртестстандарт», лазерний вимірювач ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

При цьому наголошує що у ст. 40 Закон України «Про Національну поліцію» було внесено ряд змін, якими усунуто колізійність чинного законодавства. Так ч.2 ст.40 вказаного вище Закону сформульована наступним чином: «Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці».

Зі змісту даної норми чітко зрозуміло що вона стосується виключно приладів змонтованих/розміщених, тобто тих які стаціонарно змонтовані і працюють в автоматичному режимі.

Однак, слід зазначити, що диспозиція ч.1 ст.40 вказаного Закону дозволяє використовувати фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (яким є прилад TruCam LTI 20/20).

Окрім того, як вбачається з листа ДП «Укрметртестстандарт» лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Відтак, в даному випадку порушення позивачем ПДР України зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCAM в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини.

Щодо заперечень позивача, про відсутність попереджувального знаку про здійснення відео чи фото фіксації контролю швидкості, суд зазначає наступне.

Закон України «Про Національну поліцію» не зобов`язує встановлювати знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби контролю за дотриманням дорожнього руху в частині порушення норм швидкісного режиму.

Згідно ПДР України знак 5.76 позначає «Автоматичну відеофіксацію порушень Правил дорожнього руху».

Таким чином, обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у Позивача обов`язку дотримання запровадженого ПДР швидкісного режиму.

Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 13.09.2017 по справі № 285/345/17 зазначив, що сам по собі факт візуального несприйняття дорожнього знаку позивачем у певний момент часу не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення ПДР. оскільки є наслідком взаємодії як об`єктивних явищ природи (погодні умови, освітлення, тощо) так і суб`єктивних процесів (швидкість сприйняття та аналізу дорожньої обстановки, здатність увалено спостерігати за нею).

Разом з тим, фіксація порушення ПДР ОСОБА_1 здійснювалась в ручному режимі, таким чином чинний ПДР не містить обов`язкової вимоги щодо позначення місць контролю за швидкісним режимом в ручному режимі спеціальними дорожніми знаками, така вимога є виключно до автоматичної відеофіксації порушень ПДР.

Щодо посилання позивача на відсутності знаку населеного пункту на відповідній ділянці руху, суд зазначає наступне.

На початку та кінці населеного пункту наявні дорожні знаки «початок населеного пункту» та «Кінець населеного пункту».

З Ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.09.2017 по справі №285/345/17 вбачається, що сам по собі Факт візуального несприйняття дорожнього знаку позивачем у певний момент часу не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення ПДР. оскільки, є наслідком взаємодії як об`єктивних явищ природи (погодні умови, освітлення, тощо) так і суб`єктивних процесів (швидкість сприйняття та аналізу дорожньої обстановки, здатність уважно спостерігати за нею).

Щодо пояснень позивача, про відсутність можливості загальмувати суд зазначає наступне.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Розділом 12 ПДР, а саме п. 12.1 ПДР визначено, що водій під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен враховувати дорожню обстановку, особливості вантажу, який перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

П. 13.1 ПДР України визначено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Разом з тим, п. 1.9 ПДР, зазначає, що особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством

П. 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

Крім того, у п. 1.5 ПДР, вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно п. 1.10 ПДР України безпечна дистанція відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, шо рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру.

Беручи вищевказане,водій відповідно до приписів ПДР України самостійно обирає й забезпечує безпечну дистанцію, а у разі випадку порушення правил дорожнього руху притягається до адміністративної відповідальності, крім того позивачем не надано жодних доказів вказаної обставини.

Щодо інших заперечень позивача, суд зазначає, що такі є недоведеними та не спростовують обставин викладених в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а є виключно способом уникнути відповідальності за адміністративне правопорушення.

А тому, суд вважає, що відповідно до статтей 14-2, 279-3 КУпАП, представником відповідача правомірно складено постанову саме відносно позивача ОСОБА_1 ..

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, враховуючи, що відповідач діяв у порядку, передбаченому процесуальним законом, а вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення доведена належними та допустимими доказами суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та скасування постанови серія ЕНА №2242500 від 26 травня 2024 року за ч.1 ст.122 КУпАП, а від так у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.2, 3, 5, 9, 72, 75-77, 90, 139, 286, 293 КАС України, ст.122, 245, 251, 280 КУпАП, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне порушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Дегтяренко К.С.